﻿BIHANG 
  TILL 
  K. 
  SV. 
  VET.-AKAD. 
  HANDL. 
  BAND 
  26. 
  AFD. 
  III. 
  N:0 
  3. 
  7 
  

  

  Hithörande 
  bergarter 
  fördelas 
  i 
  fyra 
  särskilda 
  under- 
  

   afdelningar: 
  

  

  1. 
  Bottenlaget, 
  

  

  2. 
  SJcifferlaget. 
  

  

  3. 
  Kvartsitlaget 
  och 
  

  

  4 
  . 
  Lianesliifferlaget. 
  

  

  Härvid 
  hafva 
  vi 
  utgått 
  från 
  de 
  äldsta 
  till 
  de 
  öfverst 
  

   liggande, 
  d. 
  v. 
  s. 
  de 
  yngsta. 
  

  

  Bottenlaget, 
  hvars 
  mäktighet 
  uppgår 
  till 
  omkring 
  200 
  

   meter, 
  består 
  af 
  konglomerat 
  och 
  kvartsitsandsten. 
  Af 
  dessa 
  

   bergarter 
  har 
  den 
  sistnämnda 
  en 
  synnerligen 
  stor 
  utsträck- 
  

   ning 
  och 
  framträder 
  också 
  mycket 
  i 
  dagen. 
  

  

  Skifferlaget 
  har 
  en 
  ovanligt 
  stor 
  mäktighet 
  (omkr. 
  830 
  

   meter), 
  och 
  till 
  det 
  samma 
  höra 
  lerskiffern 
  och 
  kloritstenen. 
  

   Af 
  dessa 
  båda 
  bergarter 
  vilja 
  vi 
  till 
  en 
  början 
  fästa 
  oss 
  vid 
  

   lerskiffern. 
  Af 
  densamma 
  finnes 
  det 
  två 
  synnerligen 
  märk- 
  

   värdiga 
  varieteter, 
  nämligen 
  en 
  kalkhaltig, 
  kallad 
  Jcalk- 
  

   lerskiffer, 
  och 
  vanlig 
  lerskiffcr, 
  som 
  ej 
  innehåller 
  kalk. 
  Af 
  

   dessa 
  varierar 
  den 
  förra 
  synnerligen 
  mycket. 
  An 
  är 
  den 
  

   försedd 
  med 
  kalklameller, 
  än 
  ser 
  den 
  ut 
  som 
  vanlig 
  lerskiffer. 
  

   Ofta 
  förekommer 
  den 
  mycket 
  vittrad 
  och 
  är 
  då 
  på 
  ytan 
  syn- 
  

   nerligen 
  porös 
  och 
  skroflig. 
  Det 
  är 
  kalken, 
  som 
  då 
  är 
  utlöst. 
  

   På 
  sådan 
  kalklerskiffer 
  är 
  lafvegetationen 
  ytterst 
  fattig. 
  — 
  

   Hvad 
  kalklamellerna 
  beträffar, 
  äro 
  de 
  högeligen 
  olika 
  till 
  

   tjockleken, 
  vexlande 
  från 
  några 
  millimeter 
  till 
  ett 
  par 
  meter. 
  

   Alldenstund 
  desamma 
  äga 
  en 
  dylik 
  mäktighet, 
  ha 
  vi 
  ofta 
  i 
  

   det 
  följande 
  användt 
  uttrycket 
  kalksten 
  eller 
  kalk. 
  Också 
  är 
  

   detta 
  befogadt 
  därföre, 
  att 
  flyttblock 
  af 
  kalk 
  och 
  kalkstenar 
  

   påträffades 
  på 
  ett 
  och 
  annat 
  ställe, 
  t. 
  ex. 
  vid 
  Heden 
  i 
  Laxarby. 
  

   — 
  Kloritstenen 
  finnes 
  liksom 
  kalklerskiffern 
  rätt 
  mycket 
  

   inom 
  Dalslandsgruppens 
  område. 
  Framför 
  allt 
  gäller 
  detta 
  

   om 
  dess 
  förekomst 
  inom 
  Skålleruds, 
  Dalskogs 
  och 
  Animskogs 
  

   socknar. 
  Ibland 
  är 
  kloritstenen 
  skiffrig, 
  och 
  dä 
  kallas 
  den 
  

   kloritskiffer. 
  

  

  Kvartsitlaget, 
  hvars 
  mäktighet 
  uppgår 
  ända 
  till 
  475 
  meter, 
  

   l)estår 
  af 
  kvartsit 
  och 
  någon 
  gång 
  af 
  kvartsitskiffer, 
  som 
  är 
  

   glimmerhaltig. 
  Af 
  dessa 
  två 
  bergarter 
  förekommer 
  den 
  först- 
  

   nämnda 
  synnerligen 
  mycket. 
  Den 
  bildar 
  ofta 
  tämligen 
  höga, 
  

   långsträckta 
  bergryggar, 
  hvilka 
  redan 
  på 
  afstånd 
  lätt 
  igen- 
  

   kännas 
  på 
  den 
  hvita 
  färgen 
  och 
  de 
  skarpt 
  afrundade 
  for- 
  

   merna. 
  Dalslands 
  kvartsit 
  är 
  bekant 
  för 
  sin 
  ovanliga 
  renhet. 
  

  

  