﻿8 
  J. 
  HULTING, 
  DALSLANDS 
  LAFVAR. 
  

  

  Den 
  består 
  nästan 
  helt 
  och 
  hållet 
  af 
  kiselsyra. 
  Så 
  t. 
  ex. 
  

   innehåller 
  Tisselskogskvartsit 
  från 
  bergen 
  vester 
  om 
  Djup- 
  

   sjön 
  icke 
  mindre 
  än 
  98V2 
  ?» 
  kiselsj^^ra. 
  Särskildt 
  bekanta 
  

   kvartsitområden 
  äro 
  Fröskogs 
  kvartsitfält, 
  Linhedsfältet, 
  

   Gäranefältet 
  och 
  Koppungsfältet. 
  Inom 
  sistnämnda 
  område 
  

   ligger 
  den 
  ansenligt 
  höga 
  Vårdkullen, 
  som 
  består 
  af 
  kvartsit. 
  

  

  Lianeshifferlaget, 
  som 
  har 
  en 
  mäktighet 
  af 
  cirka 
  400 
  m., 
  

   är 
  den 
  yngsta 
  af 
  Dalslandsgruppens 
  underafdelningar. 
  Det 
  

   har 
  fått 
  sitt 
  namn 
  af 
  Lianefjället, 
  som 
  finnes 
  i 
  Dalskogs 
  och 
  

   Skålleruds 
  socknar. 
  Till 
  denna 
  afdelning 
  hör 
  i 
  första 
  hand 
  

   lianeskiffern, 
  som 
  icke 
  blott 
  finnes 
  i 
  Dalskog 
  och 
  Skållerud, 
  

   utan 
  äfven 
  på 
  många 
  andra 
  ställen. 
  Särskildt 
  är 
  detta 
  fallet 
  

   inom 
  Fröskog, 
  Laxarby, 
  Tisselskog 
  och 
  Edsleskog. 
  Liane- 
  

   skiffern 
  består 
  vanligen 
  af 
  kvarts, 
  glimmer 
  och 
  något 
  fält- 
  

   spat. 
  Den 
  är 
  vanligen 
  till 
  färgen 
  grå. 
  Visar 
  den 
  någon 
  

   gång 
  dragning 
  i 
  rödt, 
  beror 
  detta 
  på 
  inblandad 
  röd 
  fältspat. 
  

   Lianeskiffern 
  varierar 
  mycket. 
  An 
  liknar 
  den 
  protogingneis, 
  

   än 
  gråvacka. 
  

  

  Bland 
  egendomliga 
  geologiska 
  bildningar 
  förtjäna 
  de 
  

   snäckhäddar 
  särskildt 
  att 
  omtalas, 
  som 
  finnas 
  på 
  några 
  ställen 
  

   inom 
  landskapet. 
  Ett 
  af 
  dem 
  besökte 
  vi, 
  nämligen 
  torpet 
  

   Kvarnmyran, 
  beläget 
  mellan 
  sjöarna 
  Råvarp 
  och 
  Laxsjön, 
  ej 
  

   långt 
  från 
  Katrineholm. 
  De 
  ifrågavarande 
  snäckbäddarna 
  ligga 
  

   i 
  allmänhet 
  högt, 
  omkr. 
  100 
  meter 
  öfver 
  hafvet. 
  I 
  snäckgruset, 
  

   som 
  på 
  Dalsland 
  kallas 
  »snäckmergel», 
  träffas 
  företrädesvis 
  

   skal 
  af 
  följande 
  hafsmollusker, 
  nämligen 
  Buccinum 
  undaturriy 
  

   j\hja 
  truncata, 
  Fecten 
  islandicus, 
  Saxicava 
  rugosa 
  och 
  Trophon 
  

   clathratiisA 
  Detta 
  visar, 
  att 
  dessa 
  snäckbäddar 
  äro 
  strand- 
  

   bildningar, 
  som 
  tillhört 
  ett 
  haf 
  från 
  den 
  glaciala 
  tiden. 
  

  

  Dylika 
  snäckbankar 
  finnas 
  också 
  i 
  det 
  närbelägna 
  Bohus- 
  

   län 
  på 
  fiera 
  ställen. 
  De 
  mest 
  kända 
  bland 
  dem 
  ha 
  vi 
  i 
  när- 
  

   heten 
  af 
  Uddevalla 
  vid 
  Bräcke 
  och 
  i 
  Kapellbackarna. 
  ^ 
  

  

  in. 
  Lafvegetationens 
  allmänna 
  utseende. 
  

  

  Fästa 
  vi 
  oss 
  till 
  en 
  början 
  vid 
  de 
  lafvar, 
  som 
  växa 
  på 
  

   träd, 
  jord, 
  mossa 
  och 
  blottad 
  ved 
  (lignum), 
  så 
  är 
  det 
  ej 
  be- 
  

   höfligt 
  att 
  här 
  säga 
  något 
  särskildt 
  om 
  dem, 
  enär 
  de 
  substrat, 
  

  

  ' 
  Se 
  beskrifningen 
  till 
  Baldersnäsbladet, 
  p. 
  103. 
  

  

  * 
  Se 
  min 
  uppsats 
  Uddevalla 
  — 
  Lelångenbanau 
  i 
  Sv. 
  Turistförs 
  Årsskrift 
  

   för 
  1896, 
  p. 
  67. 
  

  

  