﻿14 
  J. 
  HULTING, 
  DALSLANDS 
  LAFVAR. 
  

  

  Om 
  man, 
  i 
  fråga 
  om 
  lafvegetationen 
  å 
  dessa 
  bergarter, 
  endast 
  

   fäster 
  sig 
  vid 
  större 
  arter, 
  kan 
  man 
  möjligen 
  komma 
  till 
  det 
  

   resultat, 
  att 
  dessa 
  bergarter 
  ha 
  föga 
  att 
  erbjuda,^ 
  men 
  gran- 
  

   skar 
  man 
  dem 
  litet 
  närmare, 
  blir 
  nog 
  äsigten 
  en 
  annan. 
  

   Lafvegetationen 
  å 
  dem 
  är 
  nämligen 
  synnerligen 
  rik. 
  För 
  

   att 
  bestyrka 
  det 
  sagda 
  vilja 
  vi 
  här 
  omnämna 
  följande 
  arter: 
  

   Acarospora 
  peliocypha, 
  Calox)laca 
  aurantiaca, 
  Endocarpon 
  

   pusilliim, 
  Gijalecta 
  cupularis, 
  Gyrophora 
  deusta, 
  Lecanora 
  

   acceptanda, 
  alhescens, 
  frustulosa, 
  gelida, 
  Hageni 
  och 
  lacusfris, 
  

   Lecidea 
  coarctata, 
  Dicksonii, 
  panceola, 
  scabra 
  och 
  umhrina, 
  

   Lecotheciuni 
  corallinoides, 
  Opegrapha 
  Dilleniana, 
  Pannaria 
  

   microphiilla, 
  Pertusaria 
  inquinata, 
  Phylliscwn, 
  Pliyscia 
  stellaris 
  

   /5 
  adscendens, 
  Porocyphus 
  areolafus, 
  Pyrenopsis 
  impolifa, 
  Rhizo- 
  

   carpon 
  distinctum, 
  geminatum 
  och 
  obsctiratum, 
  Einodina 
  bia~ 
  

   torina 
  och 
  milvina, 
  Staurothele 
  clopima 
  samt 
  Stereocaulon 
  

   denudatum 
  och 
  pileatum. 
  

  

  I 
  det 
  föregående 
  är 
  det 
  omnämndt, 
  att 
  lerskiffern 
  sönder- 
  

   faller 
  i 
  två 
  varieteter, 
  nämligen 
  egentlig 
  lerskiffer 
  och 
  kalk- 
  

   lerskiffer. 
  Den 
  förstnämnda 
  af 
  dessa, 
  som 
  är 
  kalkfri, 
  kan 
  i 
  

   lichenologiskt 
  hänseende 
  jämföras 
  med 
  Lianeskitfern. 
  Båda 
  

   äro 
  föga 
  rika 
  på 
  lafvar. 
  Bland 
  sällsynta 
  laf 
  arter 
  på 
  den 
  

   egentliga 
  lerskiffern 
  förtjäna 
  dock 
  att 
  omnämnas 
  Belonia 
  

   russula 
  och 
  Verrucaria 
  mauroides. 
  Hvad 
  kalklerskiffern 
  åter 
  

   beträffar, 
  är 
  lafvegetationen 
  å 
  densamma 
  särdeles 
  rik, 
  så 
  

   vida 
  kalken 
  ej 
  är 
  utlöst 
  ur 
  bergarten. 
  Där 
  detta 
  är 
  fallet, 
  

   saknas 
  fcdjaktligen 
  också 
  kalklafvar. 
  Detta 
  iakttogs 
  på 
  flera 
  

   ställen, 
  t. 
  ex. 
  vid 
  Ögården. 
  Stommen 
  och 
  Kårud, 
  alla 
  belägna 
  

   i 
  närheten 
  af 
  Bäckefors. 
  På 
  kalkbreccian^ 
  förekommo 
  i 
  all- 
  

   mänhet 
  samma 
  lafvar 
  som 
  på 
  kalklerskiffern. 
  Bland 
  lafarter. 
  

  

  1 
  Sä 
  S. 
  Hardin. 
  Han 
  säger 
  nämligen: 
  »Lichuuum 
  valde 
  paupera 
  haec 
  

   formatior. 
  (Formatio 
  Schisti 
  chloritici, 
  pag. 
  12). 
  

  

  '■^ 
  Följande 
  mossor 
  insamlades 
  å 
  kalkbreooian 
  vid 
  Trollungebyn 
  i 
  Dalskog: 
  

  

  DisticJiium 
  capiUaccnm 
  Br. 
  & 
  Sch., 
  Encalypta 
  ciliatn 
  Hopkm., 
  Hypnum 
  

   strigosum 
  Hoffm., 
  Leptotrichum 
  Jlexicanle 
  Hampe, 
  Mnium 
  punctatum 
  L., 
  

   Neckera 
  complanata 
  HCu., 
  Tortidd 
  tortuosa 
  Ehrii. 
  och 
  Wehera 
  crnda 
  Scii. 
  

  

  På 
  nedannämnda 
  ställen 
  insamlades 
  följande 
  arter- 
  

  

  Bartramia 
  Oecleri 
  Sw. 
  i 
  närlieteu 
  af 
  Amäl 
  (c. 
  fr.). 
  

  

  Brywti 
  alpinum 
  L. 
  på 
  Heuriksliolm 
  och 
  i 
  Tisselskog. 
  

  

  Buxbanmia 
  aphylla 
  L. 
  vid 
  Köpmanuebro 
  och 
  Hjärpestolen 
  i 
  Tissel- 
  

   skog 
  (c. 
  fr.). 
  

  

  Dicranum 
  spurium 
  H. 
  vid 
  Åmål. 
  

  

  Distichium 
  capillaceum 
  Br. 
  & 
  Sch. 
  vid 
  Åmål 
  och 
  Hjärpestolen. 
  

  

  Grimmia 
  torqunta 
  (jrev. 
  på 
  llinsknatteu 
  (steril). 
  

  

  Hylorominm 
  lorcum 
  B. 
  S. 
  vid 
  Högsbyn 
  i 
  Ör 
  och 
  

  

  Pogonatum 
  cdoides 
  P. 
  B. 
  vid 
  Katrineholm 
  (c. 
  fr.). 
  

  

  