266 



mueligf, at man i Iiiine Overtroens Dage endnu kunde tvivle ona 

 Sagens .Rigtiglied? — Forst sildig opstod fornuftig Tvivl hos Na- 

 turgrandskerne. Imellem de blandede Former eller saakaldte 

 Monstra in specie fandt man nemlig nogle, som kun udtrykte 

 ufuldkomne Ligheder, saa at man blev i Uvished om, fra hvilke 

 Dyrarter Abnormiteterne rigtigst kunde hidledes; man traf der- 

 næst i menneskelig Afkom organiske Former af Dyr, hvis Be- 

 blpndelse med Qvinder maatte ansees for umuelig. Annalerne 

 fortælle nemlig om Menneskebyrd, som lignede Björne, Sviin, 

 Katte, Gjæs, Fiske og Amphibier; ja man fandt endog orga- 

 niske Former af flere hojst forskjellige Dyrarier tydeligen ud- 

 trykte i een og sarame Abnormitet. Forgjæves söger fordomsfri 

 Opmærksomhed paa disse Former at fremstille Hypothesen om so- 



hvalpe tillige. Sognepræsten i Esbôndrup, Axel Grove, o^^lyste Sagen 

 noget nöjere. Paa Gaarden (villa) Boeland i Maarum Sogn — skriver 

 lian den 1 Mart. 1663 — dode en drægtig Koe, som ikke kunde kaste 

 sin Byrd. Da den blev opskaaren , fandt man i dens Bor, foruden 

 en velskabt Kalv, 30 levende Hundelivalpe, Jiver især indviklet i 

 sin Hinde og indsluttet i sit eget Rum. Hvalpene vendte Hovederne 

 mod hverandre, og gabede med Munden j den forreste Deel af deres 

 Legemer var smal. Bagdelen tykkere. — Meer, siger 7'/i. Bartlio- 

 lin , har jeg ikke kunnet erfare om denne Historie, tlii Bonderne 

 nedgravede strax Hvalpene i Moddingen. Dersom det Lar været 

 virkelige Hundehvalpe , saa er deres Fremavling bo'ist tvivlsom: 'an 

 canes pastorales vel villatici vaccam conscenderint, an aliunde canis 

 forma inducta? An cotyledones adstantibus imposuerint, catulosc|ue 

 mentiti sint, scrupulosis rerum censoribus rclinquo exi^endeuduni. In 

 dubiis cnim sïïsx^iv (hæsitare) nialo, quam inccrto judicio fallere/* 



