27 a 



den har helbredet Sygdomme, ja endog Abnormiteter i Orga- 

 nismens Form, f. Ex. Modermærker (nævi) og desl.? Have vi 

 ikke mange Beviser for Phantasiens eller Sympathiens Indvirk- 

 ning fra et Individ til et andet? — "Det fortjener at bemærkes, 

 at der ved enhver kraftig Yttring af Indbildningskraften, finder 

 en vis Forandring Sted i Legemet^ hvilken svarer til dettes Na- 

 tur. Yed en heflig Appetit, ved Tanken om en Yndlingsret, 

 stimuleres Spyttekjertlerne til en Secretion af Sjjyttet, som for- 

 bereder Svøelgningen. Vi fole os selv i en kraftigere , ophoiet 

 Sindsstemning ved en levende Forestilling om Andres kraftful- 

 de, heroiske, værdige Daad. Blodet sniger sig langsommere i 

 vore Aarer, Huden rynker sig, ved Beskrivelse af noget i hoi 

 Grad Rædsomt, og under det heftige Indtryk, som indbildt Fare 

 opvækker, antager vort Legem en Stilling, hvorved vi söge at 

 undgaae den. Uindskrænket Tillid til Andres hemmeligheds- 

 fulde Vælde sætter det hele System i et meget gunstigt For- 

 hold til de Virkninger, som Gjenstandene for denne Tillid 

 agte at frembringe. Dette forklarer Meget af hvad der er Sandt 

 i Magnetiseurers Paastand, og baade Magnetiseurens og Patientens 

 Stemning til Overdrivelser vil bidrage til at forklare det Ovri- 

 ge *)." — Hvi skulde da en lignende Indvirkning ikke kunne an- 

 tages mellem Moder og Foster, især da begge ved Navlesnoren 

 staae i organisk Forbindelse med hinanden ? Hvorfor ere Abnor- 

 miteter i Legemets Form saa sjeldne blandt Dyr , saa hyppige 

 blandt IMennesTcer? Mon ikke, som alleerde Aristoteles lærte, for- 

 di Qpinden af Naturen er begavet med et storre Maal af Phantasie 



*) Cadogans pliilosopLical treatise on the passions. London 1802. Pag. 296. 



