182 



Bliver ikke da Hypothesen selv, eller Tanken oin den blotte 

 Muelighed af saadan phanlastisk Virkning, især hos den noget 

 overtroiske Qvinde , et frygteligere Skrækkebillede end alle de 

 Misfostere og slibrige Objecter, mod hvis Anskuelse den ad- 

 varer? — 



Det maatte lede mig alt for langt fra M^alet, om jeg vilde 

 anfore alle de Forklaringer .^ som fra Oldtiden af ere fremstil- 

 lede for og imod hiin Hypothese. Ej heller er saadant nodven- 

 digt, da man hos Haller (Physiol. Vol. VIII.) finder dette 

 Æmne udförligen afhandlet, og Hypothesens nyeste Forsvarere 

 ikke tilkjende de ældre Forklaringer noget videnskabeligt Værd. 

 Hid horer folgende Bemærkning af vor Brajidis ^): "En i sin 

 Tid meget agtværdig Læge, Conrad Barthold Behrens, har (i 

 sine Selecta diætetica Francof. 1710 pag. 45o) samlet Iagttagel- 

 ser af Waldschmidt, Paulinus, Schultz, Riedlein, hvilke han 

 for störste Delen har uddraget af Miscellanea N. C. og af Ried- 

 leins lineæ medicæ. Riedlein beskyldes af Haller for Lettroi&n- 

 hed. Vist nok var der en Tid, da man fæstede alt for megen 

 Liid til Andres Fortællinger, men ligesaa vist er det ogsaa, at 

 der siden kom en mindre skjön Tid , da man troede alt for li- 

 det, og tillod sig, at holde Alt for Fabel hvad man ikke kunde 

 forklare." — Men er det os vigtigt, at skjelne mellem Sandhed 

 og Digt, saa bliver det, som mig synes, nöd vendigt at be- 

 tragte Fortidens Efterretninger om Misfostere fra en dobbelt 

 Synspunkt, nemlig a) som saadanne, der iJcJce Jcunne iroes, fordi 

 *de som blot phantastiske Fabler ere aabenbart stridende mod 



*) Pathologie pag. 364 



