283 



Naturens uforanderlige, evige Love, og h) som saadanne, der 

 bære Troeuærdighedens Præg, eller hvis factiske Vished er 

 objectiv indlysende. Benytte vi da blot de Efterretninger, som 

 med Sandsynlighed kunne henregnes til sidste Afdeling, saa have 

 vi endnu med Varsomhed at undersoge: 



i) om der mellem Objectet, hvorpaa Moderen skal have for- 

 seet sig, og Abnormiteten i Fosterets Foim, findes envir- 

 "kelig Lighed^ og 

 2) om der, hvor saadan Lighed erkjendes, kan tænkes no- 

 get sandsynligt eller tilstrækkeligt Causal-Forhold imellem 

 Moderens Affection og Fosterets Abnormitet? 

 Ligheden imellem Barnets Abnormitet i Formen og den formeent- 

 lige Gjenstand for Moderens Affection er altid, endog i de troe- 

 værdigste Efterretninger, hoist ufuldkommen, i det mindste al- 

 tid indskrænket til det Synlige paa Ob/ectels ydre Flade. Al- 

 drig saae man et Modermærke, i hvilket man tillige fandt det 

 formeente Objects indre Textur, f. Ex. Indvoldene af en Muus, 

 Kjernerne af Ba^r eller desl. Med Hensjni til Modermær- 

 kernes Farve er det ogsaa mærkeligt, at aldrig nogen Qvinde 

 forsaae sig paa et grant Object, uagtet dog f. Ex. en grön 

 Fröe kan tænkes ligesaa frygtelig som en bruun. Eller staaer 

 maaskee den grönne Farve i ingen Rapport til den qvindelige 

 Phantasie? Hvad der gjör enhver opdagen Lighed end meer 

 mistænkelig, er: at aldrig en Moder , /ore^zf/ hendes Barn var 

 födt, fandt sig i Stand til med Vished at bebude, at d( ; maatte 

 være modermærket, eller udtrykke Lighed med et bestemt Ob- 

 ject, hvorpaa hun havdfe forseet sig. Ofte derimod saae man 

 Besvangrede, som, i blind Tillid til Hypothesen, med Ængste- 



N n 2 



