312 



menneskelige Form ere ganske nyeligen blevne betragtede, ikke 

 som Resultater af denne Lov, men som fuldgyldige Beviser, at 

 Menneskeslægten efter Syndefaldet ogsaa legemligen er nedsjunken 

 fra den oprindelige Höide^ paa hvilken den befandt sig i Para- 

 dis! Sporene af Mellenikjævebenet skulde have deres Oprindelse 

 deraf, at Hjernen og Hjerneskallen i hiin Periode vare blevne 

 mindre i samme Forhold, hvori Ansigtet udviklede sig; at Fodsaa- 

 lemuskelen paa samme Tid havde en tendinös Udbredelse under 

 Foden, og dens Tilværelse nu i Rudimentet skulde bevise at Menne- 

 sket dengang gik paa fire Fodder o. s. v. Paastande, der ere alde- 

 les ugrundede; Phænomener, der intet bevise, fordi med sam- 

 me Skjæi ogsaa af hvilkensomhelst anden Deels Disposition 

 kunde bevises, at Mennesket i Syndflodens Periode havde væ- 

 ret nogetsomhelst andet Dyr. Den menneskelige Legemsbyg- 

 ning har aldeles intet væsentligt Kjendemærke, som adskiller 

 à.ç:\\ fra den dyriske, og maa derfor have de samme Former 

 som denne; ikkun med den Forskjel, at disse stundom frem- 

 træde som Hentydninger paa det, der hos Dyrene er iuldkom- 

 nere udviklet, f. Ex. Os intermaxillare aabenbart ifölge den nys 

 anförte Lov. De ere Spor af et Dannelsestrin, som Embryet al- 

 tid maa gjennemlöbe, men afgive intet Be vus for, at Mennesket 

 i sin organiske Form gjennem tusinde Dannelsestrin er siun- 

 ket tilbage fra menneskelig til dyrisk Form. For at gjöre denne 

 Mening nogenlunde sandsynlig, maatte man i det mindste sam- 

 menligne nogle Hierneskallerfra Paradisets og Syndflodens Tidsal- 

 dere med hverandre og med nogle fra vor Tid. Til Vidnesbyrd om, 

 at jeg ikke — som desværre ofte skeer — forvansker de Udsagn, 



