313 ■ ^ 



paa hvilke jeg beraaber mig, tilföier jeg folgende Sted af Hr. 

 Prof. Ackermanns Oratio de humanæ na(uræ dignitate, HeideJ- 

 berg i8i5 (pag. Sy) i livilken de indeholdes. "Fuere tempora, 

 quæ antediluviana dicimus, ubi ita despecta et abjecta erat hu- 

 mana species, ut brutorum animantium naturæ non æquivaleret 

 tanlum'^ sed et infra earn deprimeretur. Argumenta, ultra omne 

 dubium elata, nobis exhibet anatomica corporis hiimani perscru- 

 tatio. Reperimus enim per totum corpus non rara vestigia degeneratæ 

 in brutorum naturam humanæ fabricæ. Ita (ut inter multas, ra- 

 riores excitem species,) os intermaxillare aperto indicio, ali- 

 quando in homine maxillas, uti in brûlis ^ magis versus an- 

 teriora protrusas fuisse, cranii recedentis amplitudine deminuta. 

 Musculus plantaris pedis argumento, hominem aliquando ex- 

 tremis digitis incessisse, quod alio modo fieri non potuit, nisi 

 etiam priore extremitate corpus sufTuItum fuerit !" — — 



Inden jeg ender disse mine Betragtninger over Misfostere 

 i Ahnindelighed, være det mig endnu tilladt, at opkaste nogle faa 

 Sporgsmaal til nojere Overvejelse af Mænd med skarpere Blik 

 og dybere Indsigt. 



I. Fra JivilJcet natur videjishaheligt Princip udledes rigtigst 

 den menneskelige Byrds Ret til Personlighed? 



Mig forekommer det, som om man overhovedet har grun- 

 det denne Ret paa Byrdens Anlæg til Fornuftudvikling, alfsaa, 

 physisk betragtet, udelukkende fra Hjernen, som den nærmeste 

 organiske Betingelse for Sjælens Yttring. "Imaginari, siger For- 

 tunatus Fidelis''''), intelligere, memorari, velle^ nolle: quæ men- 



*) <le relationibus medicorum. Panormi 1598 4to pag. 509. 

 Vid, Sel.p/i/ys. cg mathem. Skr. IV, Deel, R r 



