8 R. SERNANDER, VEGETATIOxMEN I SKANDINAVIENS FJÄLLTRAKTER- 



Cladinerna, hufvudsakligen företrädda af 67. alpestris (L.), 

 blefvo rikliga. 



Då hedarne i barrskogsregionen komma i direkt kontakt 

 med fjälllieden, antaga de dess allmänna skaplynne ocli upp- 

 taga de flesta af dess karaktersväxter. Ett otillräckligt 

 aktgifvande pä detta sakförhållande har ock framkallat 

 oriktiga uppgifter om regiongränsernas läge. 



På ett lågt vidsträckt fjäll, Aurs0bjerget SO. om S0len 

 i Hedemarken, äro såväl björkregionen som betydliga om- 

 råden af barrskogsregionen upptagna af hedformationer, 

 hvilka på ostsidan sammanflyta med den egentliga fjällheden 

 till stora ödsliga vidder. Skillnaden mellan formationerna 

 och deras sammansättning i de tre regionerna var obetydlig. 

 Den vanligaste typen såväl på de höga som de lägsta ni- 

 våerna utmärker sig för ymnig ClacUna alpestris (L.) och 

 riklig — ymnig Calluna vidgaris. Ännu 50 meter ner i barr- 

 skogsregionen voro alpina former såsom Arctostaphylos alpina, 

 Azalea procumhens^ Cetraria nivalis etc= lika vanliga som 

 längst upp (18V96). 



Men på fä ställen i norden torde man i större skala 

 kunna iakttaga detta fenomen af fjällhedens nervandring än 

 i trakterna kring E,öros i Norge. Sedan m<^ölet af 1(300- 

 talet har härstädes för kopparverkets räkning en hänsynslös 

 skogsafverkning förnämligast af tall ägt ritln. Resultatet 

 häraf har blifvit, att de gamla skogarne nu på en areal af 

 flere kvadratmil äro ersatta dels af glesa björkskogar, dels 

 af enformiga hedar, som upp på de angränsande fjällsidorna 

 utan vidare sammanflyta med fjällheden. Anda ner till 600 

 m. ö. h. och därunder anträffar man t. ex. Andromeda liypnoi- 

 des, Arctostaphylos alpina, Azalea procumhens, Lycopodiwn 

 alpinum, Fhyllodoce coerulca, Salix lierhacea o. s. v. i forma- 

 tioner med fullkomlig motsvarighet uppe i traktens alpina 

 region (1895 och 189B). 



I barrskogsregionen kunna magra betesängar understun- 

 dom öfvergå till hedar, vanligen cladineta med inblandade 

 alternatbestånd af Stereocaidon paschale. I de flesta fall 

 torde de ej vara mycket beständiga, utan, om naturen fritt 

 får sköta sig, snart öfvergå till björk- eller barrskog. Afven 

 hit förskjutas egentliga fjällhedsväxter. 



Nordväst om Snasahögarne ej långt frän Enaälfven fin- 

 nas 560 m. ö. h. betesmarker, hvilka i kanterna utbildats 



