BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAND 24. AFD. III. N:0 11. 9 



till hedar. Vegetationen utgöres i dessa af bland annat 

 (18^98): 



Betula II (dl a. 

 CalluiKi nilf/aris. 

 Cladiiia silrattca (L.). 

 Cladonia gracilis ö cornuta. 

 Empvfrunb nigrum. 

 Festuca ovina. 

 Hyloconiium parictinum. 

 Juniperus communis. 

 Nepliroma arcticum (L.). 

 Folytricli uin jnniperinum. 

 Stereocaidon paschale. 

 Vacciriinm Vitis idcea. 



Bland dessa funnos inblandade följande utposter: 



Azalea procninhens. 

 Care.f rigida. 

 Lycopodium alpinuni. 

 Salix herhacea. 



Lycopodi ')( alpinuni ocli Garex rigida förekonimo, den 

 förra ens' en senare tunnsådd, i en verklig Stereocaulon- 



forma+ akring 50 nm. med ymniga lafvar {Sfereocau- 



lon puscnale [ymnig], Cladina silvatica [L.]), strödda mossor 

 (såsom 1'olytrichum juniperinum), strödda ris (såsom strödd 

 Vaccininm Vitis idcea), strödda björktelningar, tunnsådda en- 

 buskar, enstaka örter och strödda gräs (Festuca ovina [str()dd]). 



Kärr och mossar innehålla växtsamhällen, af h vilka de 

 allra flesta äro gemensamma för och lika allmänna i våra 

 fjälltrakters såväl högre som lägre regioner. Arterna växla 

 ej heller i någon högre grad och ett stort antal äro gemen- 

 samma. Dock lin nas äfven här en del utposter. 



Kärrformationerna äro rikare än mossarne härpå. De 

 äro bäst utbildade i kalktrakter, där dessutom kalkvattnet 

 håller de annars starkt framträngande Sphagnaceerna i 

 schack. Särskildt bör i detta sammanhang påminnas om P. 

 J. Olssons ^ omfattande undersökningar öfver glacialväxters 

 utbredning i Östersnndstrakten med dess ortocerkalkgrund. 



' De jeiiitländska fjällväxternas utbredning inom Sverige. Redogörelse för 

 högre allmänna läroverket i Östersund läseäret 1889 — iHiK). Östersund 1890. 



