BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIANDL. BAND 24. AFD. III. N:0 11. 49 



herhacea äga ju akenier och frön med mer eller mindre goda 

 flygapparater, men de öfrigas frön sakna egentliga sprid- 

 ningsanordningar, om ej arterna med små frön kunna anses 

 ka förutsättningar att följa med jord, som fastnat på och 

 mellan klöfvarne hos renar och boskapsdjur. 



Utposterna och vegetationens allmänna ntveeklingshistoria. 



Då i uppåtgående horizontel eller vertikal riktning den 

 ena växten efter den andra försvinner ur ett områdes vege- 

 tation, måste man antaga att den viktigaste orsaken härtill 

 ligger i de sig samtidigt härmed förändrande klimatfaktorerna, 

 som ödesdigert inverka på vissa af de ifrågavarande väx- 

 ternas vitalitetsfenomen, och först i andra rummet antaga 

 att de växtsamhällen upphöra, i hvilkä de egentligen trif- 

 vas, eller att de här komma i strid med dem öfverlägsna 

 former. 



För de nedre gränslinierna torde klimatfaktorerna ej 

 hafva samma betydelse. Hvad fjällväxterna beträffar, skulle 

 jag sålunda under hänvisning till den föregående samman- 

 ställningen vilja fastslå, att i de medelskandinaviska fjäll- 

 trakterna endast sällan klimatiska förhållanden direkt ute- 

 sluta dem från de lägre regionerna. Erfarenheten från t. ex. 

 en mängd botaniska trädgårdar visar, att ett stort antal 

 fjällväxter mycket väl och fullt normalt såväl vegetativt 

 som reproduktivt kunna utveckla sig på låglandet, och i na- 

 turen vittna de faktiska förekomsterna nedom den egentliga 

 nedre gränslinien på alldeles samma sätt. 



Orsaken till att en fjällväxt vid en viss linie upphör att 

 hunna sprida sig neråt är den, att här antingen de växtforma- 

 tioner sluta, där arten har sin normala förekomst, eller ock 

 att i dessa former hörja uppträda, med hvilha den ej kan ut- 

 härda kampen för tillvaron. 



De växtgeografiska regioner, i hvilka man indelat Skan- 

 dinavien, äro betingade, dels och förnämligast af att vid de 

 öfre gränserna dem emellan vissa växter upphöra, dels af att 

 nya tillkomma. Det antal växter, som blifva gemensamma 

 för olika regioner, kan som bekant vara stort nog. Så har 

 naturligtvis barrskogsregionen många arter gemensamma med 

 fjällregionen. Om man söker fördela de växtarter, hvilka i 



4 



