52 R. SERNANDER, VEGETATIONEN I SKANDINAVIENS FJÄLLTRAKTER. 



bestyrkes i hög grad äfven genom R. Tolfs^ fynd af Bry as, 

 Betula nana ocli Fhyllodoce jämte Populus tremula i lera 

 från bottnen af en torfmosse vid Ede i Brunflo socken. Det 

 kanske sknlle förefalla mången natnrligast att ntan vidare 

 räkna utposterna som relikter från denna aflägsna tid med 

 dess vidder af sammanbängande glacialflora. 



Innan man emellertid antager en sådan tolkning, bör 

 man dock hafva klart för sig, att ej denna glacialflora sedan 

 tiden för inlandsisens försvinnande haft något framryckande, 

 från hvilket utposterna kunde härstamma. Ty har ett sådant 

 värkligen ägt rum, ha naturligtvis rasterna häraf mycket 

 större förutsättningar att bevaras än de, som skulle här- 

 stamma från de aflägsna tidrymderna före den postglaciala 

 epoken. 



Förf. har sökt visa, att under vissa skeden af Litorina- 

 tiden vissa grupper af fjällväxter l)ort sprida sig ner i låg- 

 landet, och äfven tolkat en del förekomster som relikter från 

 dessa tider. Första delen af Xi^orma-tiden — den atlantiska 

 perioden — upptogs af en tid med mera fuktigt och varmt 

 klimat än det nutida; början af dess sista period, den sub- 

 atlan tiska, utmärkte sig för en stark försämring af klimatet. ^ 



Den atlantiska periodens fuktiga klimat bör efter den 

 erfarenhet, man har från den norska Atlantens kuster, ha 

 framkallat flere fjällväxters nervandring till barrskogsregio- 

 nen, och jag har just till denna tid förlagt älfstrands- 

 relikternas mera sammanhängande utbredning. Den post- 

 glaciala klimatförsämringen skulle ha medfört en invasion 

 af norrländska växtformer öfver mellersta Sverige, där de 

 ännu finnas kvar som spridda relikter, Nathorsts glaciala 

 pseudorelikter. 



Från båda dessa perioder, den atlantiska och den sub- 

 atlantiska skulle man kunna tänka sig Z)r^a5-formationen 

 och strandkolonierna som relikter. Under båda perioderna 

 var klimatet jämförelsevis fuktigt och insulärt, just omstän- 

 digheter, som göra att karaktärsväxterna i dessa samhällen 

 vid Norges atlantiska kuster gå ner till mycket låga nivåer. 

 För 16 arter — Juncus trifldus, Salix herhacea och reticulata, 

 Oxyria digyna, Barfsia alpina, Prinmla stricta, Ardostaphylos 



* Granlemningar i svenska torfmossar. Bihang till K. Sv. Vet.-Akad. 

 Handl. Bd 19. 1893. P. 2G. 



^ Om s. k. glaciala relikter. 



