BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 23. AFD. III. N:0 4. 11 



Japoiiia: Groto, Balanis et litoraiibus algis conchisque affixa, 

 ut videtur gregatim et copiose crescens ; mense Majo op- 

 time florens. 



Att döma af den högst betydande mängd exemplar at 

 denna art, som jag fått mig tillsänd, samlad under en enda dag 

 i slutet af maj månad, synes den på förekomstorten uppträda 

 mycket ymnig och växa sällskaplig, något tufvad. Den före- 

 kommer fäst på Balan-skal på strandsnäckor, unga Mytilus- 

 skal och på strandalger. 



Hela materialet är i mer eller mindre långt framskridet 

 fertilt tillstånd, så att det icke varit mig möjligt att finna 

 ett enda exemplar, som varit helt och hållet eller till större 

 del vegetativt. Af ven hos mycket små exemplar har carpo- 

 goniebildningen fortskridit nästan ända ned till stipitalväfna- 

 dens början. Jag tror mig häraf kunna med säkerhet påstå, 

 att växten icke når någon betydligare storlek, utan är att 

 räkna bland de minsta, kanske till och med såsom den minsta 

 af alla hittills kända arter af slägtet Porphyra. Jag har 

 nämligen icke funnit något exemplar med större höjd än o 

 cm; det stora flertalet vexla i höjd mellan 1 och 2 cm. 



Vidfästningscallus är starkt utvecklad, stipes kort, men 

 grof, tvärt afsatt från skottets skiflika del. Denna är någon 

 gång hos mycket små exemplar hjertlik, vanligen dock cir- 

 kelrund, hos de största individen rundadt njurlik och då i 

 regel strutlikt sammansluten, slät eller sparsamt vågig, nästan 

 utan glans, hinnartad, af lös, slemmig konsistens, till färgen 

 violett med dragning åt smutsgult. Kanten är upptill glest 

 och groft krenulerad, nedtill, särskildt i närheten af stipes 

 tydligt tatidad med tänderna af vexlande längd och groflek, men 

 i allmänhet korta; taft. 2, fig. 7. Slutligen, väl i samband 

 med spermatiernas och sporernas frigörande, blir skottet mer 

 eller mindre starkt sargadt, dock aldrig flikigt eller loberadt. 

 Tjockleken är temligen ringa. Omedelbart ofvan stipitalväf- 

 naden har jag funnit den uppgå till omkr. o5 v., i en carpo- 

 goniebärande zon till 45 — 50 [x, hvilket visar, att tjockleken 

 ökas, då skottet blir fertilt; tafl. 1, fig. 1 — 3. 



Skottets skiflika monostromatiska del uppbygges af celler, 

 som äro kort prismatiska, polygonala, olikformiga, 20 — 45 [x 

 tjocka, sålunda från knappt högre till något mindre höga än 

 tjocka, med temligen tjocka väggar och låga men vida cell- 



