14 F. R. KJELLMAX. JAPANSKA ARTER AF SLÄGTET PORPHYRA. 



i sin utveckling än P. siil>or))ieiilata, t}* flertalet exemplar äro 

 antingen nästan helt och hållet sterila eller blott i ringa 

 grad försedda med könsorgan eller sporocarpier. Dock finnas 

 exemplar med fullt mogna såväl spermogonier som carpogo- 

 nier och sporocarpier. Möjligen förekommer den på något 

 djupare vatten än föregående och synes vara företrädesvis 

 fäst på stenar och klipphällar. 



Denna art är i likhet med föregående af blott ringa stor- 

 lek i förhållande till de atlantiska Porphyra-arterna. De 

 stösta exemplar, mina samlingar innehålla, äro omkr. 5 cm 

 länga och 2,ö cm breda, men mycket mindre individ hafva 

 redan inträdt i riklig' spermogonie- och car])Ogonie-bildning'^ 

 och derför väl antagligen afslutat sin egentliga tillväxt. 

 Tjockleken är äfven mindre bet^-dlig, i vegetativa delar om- 

 krig 30 ;x; den ökas vid cellernas öfvergang till fertila. 



A-^idfästnings-callus är obetydlig, stipes jemförelsevis lång 

 och fin, tydligt begränsad mot skottets skiflika del. Denna, 

 är stundom temligen bred i förhållande till längden, så att 

 formen blir nästan rent omvändt äggrund, vanligen dock utdra- 

 get eller jembredt omvändt äggrund eller nästan jembredt lan- 

 cettlik. många gånger längre än bred. Smala och långa exem- 

 plar äro enkla, de bredare uppdelas stundom i ett fåtal kortare, 

 till storlek sinsemellan mycket olika flikar; tafl. 1, fig. 7 — 8. 



En del exemplar äro nästan fullt släta, andra glest och 

 mest grundt vågiga. Färgen synes vara en blandning af vio- 

 lett och purpur, med den senare färgen öfvervägande. Till 

 konsistensen är skottet temligen löst, ganska slemmigt. Glans 

 saknas nästan aldeles. I kanten är skottets skiflika del 

 rundtom försedd med ganska talrika, koi'ta, gröfre och finare, 

 skarpt l)egränsade, temligen spetsiga tänder, hvilka i regel 

 äro strödda, men stundom utgå parvis, vettande åt olika håll; 

 tafl. 3, fig. 2; tafl. ö, fig. 14. 



Med hänsyn till cellform och cellb^^ggnad liknar arten 

 ganska mycket P. suborbiculata, dock äro cellerna mera lik- 

 formiga och likstora, omkr. 20 u tjocka, hafva cellrummen nå- 

 got högre och cellhörnen mera tydligt kuutlikt förtjockade 

 än hos denna; tafl. 5, fig- 8 — 9. Äfven stipitalväf nåden visar 

 en ganska stor öfverensstämmelse med den hos P. suborlnculata, 

 dock äro cellerna något tjockare; tafl. 2, fig. 1. 



Växten är dioik. Spermogoniebildningen börjar vid öfre 

 kanten och fortskrider sedan inåt och nedåt i en samman- 



