16 F. R. KJELLMAN, JAPANSKA ARTER AF SLÄGTET PORPHYRA. 



Från anförda ställe föreligger ett mycket stort material, 

 ilere hundra exemplar, insamladt i slutet af maj månad. Det 

 vill häraf synas, som skulle växten vid denna del af den 

 japanska kusten uppträda sällskaplig och i stor j-mnighet 

 under förra delen af sommaren. Alla exemplar, jag under- 

 sökt, hafva visat sig sterila, men växten tyckes dock. dä den 

 insamlades, hafva till största delen afslutat sin vegetativa 

 utveckling. 



Det är en synnerligen lätt igenkänd art. 1 torkadt till- 

 stånd liknar den habituelt mera en Ulva eller en Monostroma 

 än en Porphyra. De flikar, hvari växtkroppen i regel är 

 uppdelad, påminna till form, vågighet och den oregelbundet 

 småflikiga kanten ganska mycket om den bild af Phycoseris 

 laciniata, som finnes återgifven i KtJTZ. Tab. phycol. B. Yl. 

 tafl. 21. 



Den synes uppnå blott en ringa storlek. De största 

 exemplar, jag sett, hafva varit omkr. S cm höga, flertalet 

 vexla mellan 5 och 7 cm i höjd. Tjockleken är jemförelsevis 

 ganska stor, ungefär lika i hela den skiflika delen af skottet, 

 omkr. 45 v.. 



Vidfästningscallus är än svagt äu starkt utvecklad, sti- 

 pes deremot alltid ytterst obetydlig, knappt eller icke tyd- 

 ligt begränsad. Skottets skiflika del är stundom aldeles cir- 

 celrund (tafl. 1, fig. 5), oftare dock mera njurlik. I regel är 

 den mer eller mindre djupt, ofta nästan ända till basen de- 

 lad i ett antal längre och kortare bredt tunglika — utdraget 

 omvändt äggrunda, rikt och djupt vågiga eller rikt krusiga, 

 i kanten med längre och kortare, smalare och bredare utskott 

 försedda flikar, som ofta äro ånyo på lika sätt uppdelade; tafl. 

 1, fig. 4; tafl. 3, fig. 7. I torkadt tillstånd är den blekt smut- 

 sigt gröngul med dragning åt violett. Till konsistensen är 

 den fast, men temligen starkt slemmig. Den saknar glans. 



Cellstrukturen i skottets skiflika, monostromatiska del 

 är regelbundet retikulär. utan synbar anordning af cellerna 

 i mer eller mindre starkt begränsade fält eller i tydligare 

 rader; tafl. o, fig. 6. 



Cellerna äro kort oregelbundet prismatiska, hvarandra 

 temligen lika, omkr. 12 ;y, tjocka, med såväl ytter- som inner- 

 väggarne tjocka, ej märkbart lamellerade. Ytterväggarnes 

 tjocklek är i det närmaste lika stor som cellrummens höjd. 

 Mellanväggarnes midtlamell är (på efter torkning iippblött 



