18 F. R. KJELLMAN, JAPANSKA ARTER AF SLÄGTET PORPHYRA. 



blott en del af en skottlob, är öfver 10 cm långt oeli mer än 

 5 cm bredt. 



Till sin allmänna form torde växten närmast likna P. 

 laciniata (LiGHTF.) Ag. Callns är temligen starkt utvecklad. 

 Stipes är tydligt begränsad, men kort och grof. Skottets 

 skiflika del är, åtminstone då växten nått sin fulla utveck- 

 ling, ujurlikt utbredd och djupt delad i ett fåtal flikar, som 

 äro bredt omvändt äggrunda med af rundad spets och försedda 

 med större och mindre, runda, ganska regelbundna hål. 



Tjockleken är betydlig, omkr. 50 «, temligen lika i hela 

 skottet; den ökas något, då skottet blir fertilt. Denna be- 

 tydliga tjocklek betingas hufvudsakligen af cellrummens höjd, 

 i mindre grad af ytterväggarnes tjocklek; tafl. 5, fig. 16. 

 Skottet är nästan slätt, hinnartadt, föga slemmigt. temligen 

 starkt glänsande, i kanten ojemnt, närmast att kalla vågigt, 

 icke såsom hos flertalet af de öfriga japanska arterna tyd- 

 ligt tandadt eller sargadt (tafl. 3, fig. 9), sedan sporocarpie- 

 bildningen inträ dt af en klart purpurröd färg, i yngre till- 

 stånd med en starkare dragning åt violett. De exemplar, 

 jag varit i tillfälle att undersöka, hafva större och mindre 

 fläckar af blekt smutsgul färg och ställvis äfven kantpartier 

 af detta utseende; tafl. 3, fig. 9. Dessa afi'ärgade fläckar visa 

 en annan byggnad än andra delar af skottet, såsom nedan 

 skall angifvas. 



Stipitalväfnaden är ovanligt fincellig, med de klubblika 

 cellernas toppdelar (frän ytan sedda) korta, ofta krökta eller 

 utvidgade på tvären; tafl. 3, fig. 1. Karakteristiskt för denna 

 art synes mig vara, att cellerna i skottets skiflika (monostro- 

 matiska) del bilda ganska regelbundna rader. Åtminstone är 

 detta fallet, sedan de delningar inträdt, som leda till upp- 

 komsten af primordierna för spermogonier och carpogonier; 

 tafl. 3, fig. 9. Exemplar i rent vegetativt tillstand torde 

 jag icke hafva sett. Arten synes höra bland de arter af 

 slägtet Porphyra, hos hvilka skottväfnaden nästan i sin hel- 

 het ungefär samtidigt slår in på en utveckling i fertil rikt- 

 ning. Den bild, som tafl. 5, fig. 16 återger, är tagen från 

 den mest vegetativa del af växten jag träfl^at. Redan på 

 detta stadium, men ännu mer, sedan carpogonierna nått sin 

 fulla utveckling och sporocarpiebildningen inträdt, framträder i 

 hörnen mellan cellerna och de nämnda organen, deremot mindre 

 tydligt eller icke alls emellan spermogonierna ett stort, står- 



