BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 23. AFD. III. N:0 5. 7 



Inför nutidens artnppfattning beträffande slägtet Derhe- 

 s>a ställer sig, det måste medges, förhållandet något annor- 

 lunda. Väl kan jag äfven nu vidhålla, att den vid Finmar- 

 kens kust förekommande arten af slägtet Derbesia i mänga 

 väsentliga afseenden öfverensstämmer med Vaucheria marina 

 Lyngb. såsom den beskrifvits och afbildats i Tentamen Hy- 

 drophytologise Danicae, men å andra sidan låter det icke för- 

 neka sig, att vissa olikheter finnas, som möjligen kunna sätta 

 dessa begge växters identitet i tvifvelsmal. Jag skall när- 

 mare redogöra för dessa. D. marina från Finmarken har jag 

 anträffat »in the deeper parts af the sublitoral zone, in 10 — 

 20 fathoms, attached to Lithotliamnion soriferum and corals»'^ 

 1, s. 316. FosLiE har annorstädes i Finmarken funnit en art 

 Derbesia, hvilken han bestämt till 1). marina (Lyngb.) Solier. 

 Äfven den anträffades pa djupt vatten dels vidfästad Actinia 

 på omkring 5 famnars djup dels på en korall, som »was said 

 to have been picked up from a deptli of about 40 fathoms^'; 

 D, s. 149. Dessa uppgifter tyda ju på att den vid Finmar- 

 ken förekommande Derbesia-s,Ti&n. är en djupvattensväxt. Der- 

 emot anges Vaucheria marina, från Färöarna växa i litoral- 

 regionen, ehuru nederst vid ebbgränsen och vara vidfäst klip- 

 pan: rAabitat in infimo refluxus limite .... rupibus maritimis 

 basi affixus»; 2, s. 79. — Ståndorten är sålunda ganska olika. 

 Beträffande sjelfva vidfästningssubstratet ma här anmärkas, 

 att andra arter af slägtet Derbesia visa längre gående olik- 

 heter än D. marina från Finmarken och D. marina från Fär- 

 öarna. Så anför J. Gr. Agardh, att D. vaucheri<eformis (Harv.) 

 J. G. Ag. enligt Harvey's uppgift växer Ån saxis», enligt 

 uppgift af Farlow in aliis algis; (4, s. 34). Om D. tenuissi- 

 ma (De Not.) Crouan anför Hauck: Åm Adriatischen Meere auf 

 Steinen und Algen»; (6, s. 477). Att döma häraf skulle sålunda 

 den angifna olikheten icke vara att tillmäta någon större vigt. 



Vaucheria marina bildar enligt Lyngbye's beskrifning 

 och figur ett upprätt, penselformigt, tätt och rikt knippe 

 »circa pollicem altus»; 2, s. 79. Den finmarkska Derbesian är väl 

 äfven den närmast att kalla pensellik, men penseln är knappt 

 mer än 1 — ^1,5 cm. hög, mycket gles och fattig. En bestämd 

 habituell olikhet synes alltså finnas. Möjligen skulle denna 

 kunna ställas i samband med den olika ståndorten. Det är 

 ju ofta fallet, att alger af olika slag, som äro livad man 

 säger tofslika, utbilda tofsarna tätare och rikare, då de före- 



