BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 23. AFD. III. NIO 5. 9 



tresidig- form. Om samma mellanstycke utsänder flere verti- 

 kala axlar, är det oftast mycket starkt ntvidgadt. Rhizomet 

 innehåller äfven det kloroplaster och är något tjockväggigare 

 än de vertikala axlarna. Särskildt äro de emot underlaget 

 tryckta väggdelarna af betydlig tjocklek; tig. o. 



De vertikala axlarna utgå än mera enstaka än llere 

 nära hvarandra. Deras basaldel är ofta, såsom fig 1 visar, 

 starkt, nästan löklikt utvidgad och försedd med utskott, som 

 skjuta in i substratet eller med längre, i spetsen till en häft- 

 apparat utl3ildade rötter. Frän den tjocka basen afsmalna 

 de vertikala axlarna mycket svagt, men dock märkbart mot 

 den trubbiga spetsen. Deras största tjocklek i regionen of- 

 vanför den basala ansvällningen uppgår till omkring 50 — 60 «. 

 Sällan äro dessa axlar såsom sterila alldeles ogrenade. Van- 

 ligen bära de åtminstone närmare spetsen en eller annan sido- 

 gren, hvilken ej når samma höjd som moderaxeln ofvan gre- 

 nens utgångspunkt. Deremot äro fertila axlar mycket ofta 

 t. o. m. om de bära blott ett eller ett par sporangier utan 

 alla sidogrenar. I regel äro dock sterila axlar mera rikgre- 

 niga, förgrenade efter den typ som fig. 4 anger, d. v. s. klase- 

 likt med en eller annan sidogren af andra ordningen. Stundom 

 är förgreningen hos sterila axlar vida längre drifven och en- 

 ligt det skema, som fig 5 anger, vid basen nästan gaffellik 

 och de långa gafPelgrenarna ganska tätt liesatta med sido- 

 grenar eller sidogrenknippen, i hvilka senare ofta ingå axlar 

 af mer än en ordning. Sidogrenarna äro stundom, men ej 

 alltid, något hopdragna vid basen, derofvan nästan jemn- 

 tjocka, först under spetsen något afsmalnande. Grrenaxillerna 

 äro alltid spetsvinkliga, men vinkelns storlek är underkastad 

 vexling; fig. 7, 8. 



Vid grenarnas bas är i regel en kort »cell» afskild genom 

 två i hvarandras närhet bildade septa. Ej sällan bildas äfven 

 i moderaxeln strax ofvan en grens utgångspunkt en dylik 

 :;celb och i äldre hufvudaxlar finnes stundom en eller annan 

 sådan, uppkommen utan samband med grenbildning; fig. 6, 8, 9. 



Vid dessa cellers* bildning inträder en interkalär yt- 

 förstoring af ytter-(kropps)väggen med samma förlopp som 

 hos slägtet Oedogonium, hvarför dessa ::'cellers^ ändar omklä- 

 das af livad man — i öfverensstämmelse med den tyska termi- 

 nologien »Ka2)2Je> — skulle kunna kalla hätta; jfr 7, s. (K). 

 Stundom är denna i grenarna mindre tvdligt framträdande, 



