8 KJELLMAN, TVÅ NYA CHLOROPHYCEER FRÅX SVERIGES VESTRA KUST. 



in mari subaperto solitarie crescens, men se Aprilis zoogo- 



nidia progenerans. 



Vidfästningsorganet utgöres af en frän de nedre skott- 

 cellerna föga afvikande rotcell, förstärkt af temligen talrika, 

 från skottets nedre celler utgående, i början i sjelfva kropps- 

 väggen nedåtväxande, förr eller senare utbrytande och derpå 

 fria, fina, enkla, mycket sparsamt celliga, hyalina, ganska 

 tjockväggiga trådlika fibrer, hvilkas spetsar fästa sig vid 

 underlaget, tafl. fig. 8, 9. Skottets längd öfverstiger hos de 

 (fätaliga) exemplar, jag sett, icke fi mm. Det är tydligt 

 klubbformadt, starkt, men långsamt tilltagande i tjocklek 

 från basen mot spetsen, men under spetsen afsmalnande uppåt 

 temligen starkt och tvärt, nedtill omkring 45 a, i sin tjockaste 

 del 135 fA tjockt. Till färgen är det blekgrönt. Det bilda& 

 nedtill af nästan rent cylindriska, tjockväggiga, ända till 4 

 gånger så långa som tjocka celler (leder), till största delen 

 af sin längd deremot af celler, hvilka äfven i rent vegeta- 

 tivt tillstand äro starkt bukiga. oftast nästan klotformiga, 

 stundom tjockt ellipsoidiska, omkring V 2 gång längre än 

 tjocka, jemförelsevis tunnväggiga. Skottets öfversta celler 

 till ett ringa antal närma sig den cylindriska formen, men 

 äro tunnväggiga och skottet afslutas med en cylindriskt 

 kägelfor mig toppcell; fig. 6S. Cellernas yttervägg (kropps- 

 väggen) visar icke någon tydlig skiktning. 



Kloroplasten bildar ett parietalt rikt nätverk med stora 

 olika formade maskor och olika tjocka, dock i allmänhet smala 

 maskband. I dessa finnas inneslutna talrika, men små och 

 utan bestämd ordning liggande pja-enoider. Basal- och i syn- 

 nerhet toppcellerna hafva en svagt utvecklad kloroplast, i de 

 förra, men ej i de senare, af typisk byggnad, fig. 10. 



Zoogonidiebildningen inledes dermed, att kloroplasten ut- 

 bildas till en homogen, tät mantel. Denna liksom den plasma, 

 i hvilken den inneslutes, uppdelas derpå i ett stort antal från 

 ytan sedda vanligen sexsidiga stycken, som hvardera utbildas 

 till en med 4 cilier försedd zoogonidie; fig. 11. 



Zoogonidierna äro omvändt äggformiga omkring IG u. 

 långa och 5 eller i det närmaste 5 [j. tjocka med jemförelsevis 

 långt ändspröt; fig. 12. 



De mogna gonidiogonierna skilja sig icke till form eller 

 storlek från de vegetativa cellerna. Ojjpningen för zoogoni- 

 diernas utträngande har betydlig vidd och är belägen nära under 



