14 KJELLMAX, TVÅ NYA CHLOROPHYCEER FRÅN SVERIGES VESTRA KUST. 



ingenting härom, ehuru det helt säkert, om nägot dylikt före- 

 kommit, icke skulle hafva undgått hans skarpsynthet, då det 

 ju är en mycket starkt framträdande och äfven med mycket 

 måttlig förstoring lätt iakttagbar företeelse. Den bild, han 

 lemnar af kanske i sin utveckling väl långt framskridna 

 gonidiogonier (anf. st. part. I, tafl. o, fig. 2), visar icke någon 

 antydan till en dylik uppdelning. Det synes mig derför 

 mycket sannolikt, att U. penicilliformis äfven i detta vigtiga 

 afseende skiljer sig från U. incrassata och U. WormsMoldii. 



Vid mina undersökningar af lefvande C penicilliformis 

 har jag om den antecknat, att poren, genom hvilken svärm- 

 kropparne uttränga, är belägen i spetsen på en kort vårt- 

 formig utstjelpning. En sådan uppkomst torde näppeligen 

 den vida öppningen hos de båda andra arterna hafva. Hos 

 V. pcnicAUiforniis förlägger Areschoug och äfven Kolderup- 

 E,0SENVINGE den till eller i närheten af gonidiogoniets midt, 

 hos U. inrrussata och, som det ville synas, äfven hos Z\ Worm- 

 skioldii är den tydligen belägen omedelbart i närheten af 

 gonidiogoniernas tvärväggar; jfr Aresch. anf. fig. och Kold.- 

 RosENV. Grönl. Havalger s. 921 och 919. 



Att zoogonidierna hos U. incrassafa till formen mycket 

 nära likna dem hos V. Wornishioldii framgår af en jem- 

 förelse mellan fig. 12 hithörande tafla och fig. 37 (sid. 921) i 

 Kolderup-Rosenvinges senast anförda arbete. Huruvida zoogo- 

 nidierna någonsin (under sin rörelse) hafva den form, som Are- 

 schoug anger dem åtminstone stundom ega och som jag vid 

 upprepade tillfällen sett att de hafva, den näml. under hvilken 

 han afbildat dem pa tafi. o, fig. 5 i sitt ofta citerade arbete, 

 måste jag lemna oafgjordt. Måhända skall det visa sig. att 

 så icke är fallet och då vore detta ännu en karakter, som 

 sammanslöte U. incrassafa och U. W ormskioldii och skilde 

 dem från U. penicilliformis. 



Till hvilken af dessa båda artgrupper den fjerde Uro- 

 spora-arten, V. Hartzii, närmast sluter sig är det mig icke 

 möjligt att få fram ur den tyvärr alltför knapphändiga be- 

 skrifning, Kolderup-Hosexvinge kunnat lemna af denna hittills 

 liksom U. WormsTiioldii endast från Grönland kända art. I 

 vissa hänseenden synes den komma närmast U. penicilliformis, 

 med hänsyn till kloroplasten dock mindre öfverensstämma 

 med denna art. 



