BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. IIADL. BAND. 23. AFD. III. N:0 11. 5 



crassiuscula, saltim usque 125 a crassa, .siibcoriacea, superne 

 margin eque circa 40 1.1 crassa, tenue membran acea, juvenili 

 Lete flavo-viridi, adulteriore pallide g-lauco-viridi, opaca, 

 estipitata, dem.um snborbiculato-elliptica, iuitio iiitegra, 

 disco mox foraminibus pertusa, demum, foraminibus ampli- 

 iiatis et confluentibus, plus minus crebre vageque lobata, 

 lacerata, margineque repando-dentata; parte inferiore di- 

 stincte distromatica e cellulis elongato-prismaticis, in sec- 

 tione transversali frondis lumina cellularia duplo altiora 

 ae crassa prtebentibus, superne margineque e cellulis cras- 

 situdine altitudinem sequantibus vel paullulo superantibus 

 constructa; cellulis fertilibus paullulo quam vegetativis 

 altioribus, in mammillam poro demum perforatam protusis. 

 Tab. 1, hg. 1—5. tab. 3, %. ]— 8. 



Habit. Hakodate, Yenosluma et Yokohama Japoniee, ut 

 videtur ubique vulgaris, illis in locis mense Julii, Fuceis 

 affixa et fertilis, in lio(! mense Septembris in fundo lil^ere 

 jacens, sterilis, cellulis pro maxima parte amylo onustis, 

 collecta. 



Syn. Ulcam lactncaiii, a variis auctoribus e Japonia indi- 

 catam, saltim pro maxima parte, Phycoseridem giganteam 

 f. perforatam Mårtens, P//. ausfralem Sur. et Ulvam 

 reticidum Tiles. cum specie supra descripta identicas esse 

 conjicere licet; cfr. De Toni. Phycece japonicse p. 57 — 58; 

 Mårtens, Preuss. Exped. p. 112; Sur., Algse japon. p. 21 

 et J. G. Ag., Ulvaceic p. 170. 



Artbeskrifning. Växten synes icke uppnå någon be- 

 tydligare storlek. De största exemplar, jag sett, hafva en 

 längd af 15 — 20 cm och nästan lika stor eller något mindre 

 bredd. Den är i början vidfästad, men frigöres eller frigör 

 sig åtminstone stundom och ligger derpå längre tid lös på 

 bottnen, h varunder den förändras både till form och bygg- 

 nad. De vidvuxna exemplar, mina samlingar innehålla, äro 

 fästa på gröfre Fucaceer; jfr tafl. 1, fig. 2. 



Vidfästningsorganet. callus radkalis, är starkt utveckladt, 

 men ofta jemförelsevis tunnt. Från detta inträder adventiv 

 skottbildning, och då adventivskott äfven, om också alltid i 

 ringa antal, kunna utvecklas från nedersta delen af andra 

 skott, blir växten något, ehuru alltid mycket svagt tufvad; 

 jfr tafl. 3, fig. 1. 



