BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAnJDL. BAND. 23. AFD. III. X:0 11. 9 



komsten af hal i .skottet åtminstone icke alltid hos Ulvor 

 är någonting tillfälligt, ntan ntgör ett ntveckling.sdrag hos 

 en del af dessa, torde kunna anses faststäldt, hvarmed då ock 

 följer ett bestämdt berättigande, att i Ulva-slägtets systematik 

 taga större hänsyn härtill än förut skett. 



Den Ulva-art, som jag i det föregående beskrifvit och 

 som jag haft att tillgå i en riklig mängd exemplar i olika 

 utvecklingsstadier, skulle man af växtens habitus och äfven 

 anatomiska b^-ggnad att döma med fullt berättigande hän- 

 föra till Ulva rigida Ag. En del exemplar stämma sa nära 

 öfverens med den växt, Kutzing benämnt och afbildat såsom 

 Phycoseris lohata (anf. st.), att det alldeles icke skulle kunna 

 anses oberättigadt att hänföra dem till den arten. Det är, 

 som jag tror. sådana exemplar som Mårtens har sett från 

 Japan och pa hvilka han grundat sin uppgift om denna arts 

 eller forms förekomst vid Japans kuster. Unga exemplar, 

 men isynnerhet kantfälten af äldre löst på bottnen liggande 

 individ erinra så mycket om den Phycoseris australis, som 

 SuRiNGAK i Algse japon. tafl. (>, lig. B (jfr hithörande tafl. 3, 

 lig. 7 — <S) afbildat, att jag tror mig kunna på goda grunder 

 antaga, att denna är densamma som den jag här upptar un- 

 der namn U. x^ertusa. Men, sa vidt jag kunnat finna, öfver- 

 ensstämmer denna Ulva till förgreningssättet icke med hvar- 

 ken U. riyida Ag. eller Phycoseris lohata KtJTZ. utan med 

 U. reticidafa Forsk. Loberingen föranledes genom uppkom- 

 sten af hal, som förstoras, sammanflyta och öppnas i ytter- 

 kanten. Liksom hos T . reficulata Forsk. linnes det hos U. 

 jjertusa tva slags lober: långa, grofva och mycket fina, korta, 

 tandlika (jfr Wittr. et Xordst., Alga; exsicc. n:r 433), de 

 senare uppkomna genom sprängning utåt af mycket små, 

 nära kanten bildade hal, de förra genom hål uppkomna längre 

 in pa skottskifvan, utvidgade i riktning mot skottkanten, 

 först runda, sedan långsträckta, eller derigenom att fiere på 

 olika af stånd från kanten bildade hål under sin utvidgning 

 sammanflutit med hvarandra; tafl. 1, fig. 4 — 5. Äldre exemplar, 

 som legat fritt på bottnen, blifva, såsom jag redan ofvan angif- 

 vit, rikt retikulärt genombrutna och likna ganska mycket den 

 vid Sveriges vestra kust förekommande Ulva, hvilken J. Gr. 

 Agardh kallar U. latissima L. et Xg. och som De Toni i sin 

 Sylloge, så vidt jag förstår, utan något berättigande jemte 

 U. rigida Ag. och åtskilligt annat för till U. Lactuca L. et 



