BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAXD 23. AFD. III. N:0 11. 19 



vatani formante ; ramis inferne polysiphoniis, vix tubii- 

 losis, superne e singula serie cellnlarum formatis, ope 

 celliilce terminalis majoris longitudine creseentibus; cel- 

 hilis fertilibns pariete externo prominentibns. Tab. 3 

 fig. 26 — 35. 



Hab.: Yenoshima, in Corallinis epiphytica, mense Julii 

 fertilis. 



? Syn. Enteromorphd paradoxa ,8 tenuissima Mårtens, Preuss. 

 Éxp. p. 113. 



Artbeskrifning. Växtens tuf vighet beror derpa, att 

 flere individ utgå tätt intill bvarandra, dock tydligt åtskilda, 

 icke såsom bos E. lingulata J. G. Ag. >quasi ex eodem puncto 

 radiantes>; jfr. J. G. Ag. Ulvaceae s. 144. Grenarne äro i 

 allmänhet korta, vanligen 1- — 2 mm länga, dock af något olika 

 längd. En eller annan gren kan ntväxa till större längd 

 och upprepar då i sin utbildning och förgrening hufvudaxeln. 

 En del grenar anläggas och utbildas i akropetal följd, en del 

 äro rent adventiva. Den cell, från hvilken en gren anlägges. 

 förstoras och delas stundom genom en median VÅgg. De nedre 

 grencellerna utbilda icke, såsom fallet är med andra Entero- 

 morpha-arter, exempelvis E. lingulata J. G. Ag., några tråd- 

 lika, inåt och inuti moderaxeln trängande utskott. Grenarnes 

 tillväxt i längd sker länge och säkert hufvudsakligen genom 

 verksamheten af en väl utvecklad, .större, med starkt ut- 

 bildad kloroplast försedd toppcell. I hufvudaxeln och i nedre 

 delen af de gröfre och längre grenarne utbildas den för släg- 

 tet Enteromorpha utmärkande håligheten. Deremot äro de 

 korta, finare grenarne täta. Kloroplasten har formen af en 

 .starkt i såväl längd som bredd utvecklad skifva, hvilken 

 icke blott utbreder sig efter cellernas yttervägg, utan äfven 

 skfuter långt in på mellanväggarne och till och med går in 

 ett stycke på innerväggen, sålunda har i det närmaste for- 

 men af en på ena sidan öppen hålcylinder. Det torde väl 

 vara grenarne och hufvudaxelns topp, som utbilda fortplant- 

 ningskropparne och hufvudaxelns nedre del alltjemt förblir 

 vegetativ. Fertila grenar hafva ett ofta ganska starkt fram- 

 trädande knutigt utseende, beroende derpå, att den del af de 

 fertila cellernas yttervägg, i hvilken slutligen den stora öpp- 

 ningen för fortplantningskropparnes utträngande bildas, ut- 

 bugtas vårtlikt; jfr. tafl. 3 fig. 34. 



