XVII 



I samme Eidiiig "vistes o^^iaa at Sal/nu Grönlandiciis (Lodden) lieu- 

 hörci' til Uiiderslægtcn Osmerus ^ og at deii Slægt, som Bloch har kaldet 

 Nothacaulhus , ^leii Fabricius allei'cde tidligere havde givet Navnet Catn,- 

 pylodon, l)ör udgjörc en egen Familie af AcantJiopterygii. 



Som hekjendt seer man ingen Gjénstand fuldkomment nöiag[igt, med 

 niindre Öiets Dele bryde de derfra modtagne Lysstraaler saalcdes, at For- 

 eningspunktet af de Straaler, der komme fra hvert Punkt deri, netop fal- 

 der paa Oienættet. Kommer derimod dette Foreningspunkt til at ligge en- 

 ten foran eller hagved Oienættet, saa afbildes ikke hvert Punkt i Gjenstau- 

 den ved et Punkt i Billedet, men ved en liden Kredsflado. Er Afvigelsen 

 ikke stor , kan Tydeligheden endnu være tilstrækkelig ; wxqw denne Afvi- 

 gelse naaer let en Grad, hvor al Tydelighed forsvinder. Da Straalerucs 

 Foreningspunkt, alt Övrigt lige, falder desto længere bort fra det straa- 

 leforenende Legem, jo nærmere det Punkt, hvorfra Straalerne komme, 

 ligger sammen, saa forstaaer det sig, at et Öie, som ikke kunde forandre 

 sig, umuligen kunde give kjendelige Billeder, baade af nære og fjerne Gjcn- 

 stande. At Öiet altsaa maa have den Egenskab at forandre sig saaledes, at 

 Straaler af meget ulige Sjjredningsvinkler kunne danne deres Foreningspunkt 

 paa Oienættet, har man alt længe indseet; men- over Maaden hvür2)aa Na- 

 turen har ojmaaet dttte Öiemecd , har man været desto mere uvis j de 

 skarpsindigste Granskere liave sögt at lose denne Opgave , uden at man dog 

 hidindtil havde fvmdet en tilfredsstillende liösning deraf Professor Jacob- 

 son, der allerede længe har sysselsat sig med Ündersögelscr over Sandsc- 

 l^edskaberne, saavel i deres sunde som syge Tilstand, har fundet en hid- 

 til ukj endt li-vlretning i Öiet, der synes at udbrede aiyt Lys over denne 

 Sag. Han viser at de fleste Gisninger, man fra Tid til anden havde dan- 

 net sig over Öiets her omhandlende Forandring ere at betragte som allerede 

 gjcndrevne, og at kun den Mening er sandsj-'nlig, som antager at Foran- 

 dringen beroer paa Krystallindsens Flytning , frem og tilbage. Denne Me- 

 ning liar vist nok nu de vigtigste Stemmer for sig ; men Öiets Anatomie 

 faaledes som deii hidindtil fremsattes, syntes at staae i Strid dermed. Man 

 forestillede sig, at Krystallindsen foiniedelst en fast hindeagtig Ring {Zo- 

 nuia Zinnii) var forenet mod Straalelegemets Fortsættelser (j:>roces&us cili- 

 ares) , saa at der iiigcn Deel af den foran Krystallindsen værende Yædske, 

 kunde gaa-e til Side for den ; Lindsen fölgeligen ikke kunde bevæges uden 



(5) 



