XXXIII 



det at Ingen lierover liar foretaget besternte Forsög. Exam. Jnr. Jerlchau, 

 som Lar sysselsat sig meget med Tonernes Physik, har medtlcclt Selskahct 

 nogle Forsög a£ denne Art. Haai har fundet at to Orgelpiber^ som mangle 

 lidet i at give samme Tone, og derfor frembringe de velbekjcndte Stod, saa 

 ofte som begges Toncsvingninger fuldkomment træffe sammen, ojohore al- 

 deles at give disse Stod, saa ofte de bringes ganske tæt til hinanden. Do 

 Iiurtigere Tonesvingninger vorde da langsommere, do langsommere hurti- 

 gere, ved den gjensidige Indflydelse. Som bekjendt liar Bi'eguet bemærket 

 det samme ved Uhre, hvis Regulators Svingninger ere noget ulige, naar 

 nemlig UhreJie hænges saaledes^ at deres Sviiigningcr kunne meddele sig 

 liiiiandcn, 



Philosophish Classe. 

 Professor Gamhoj-g har forelagt Selskabet et Tillæg til sin Afliand- 

 ling om Læsckunstens Theoiue, der findes indfort i Selskabets Skrifter for 

 1803. For at lære Börnene at kjende Bogstaver, raader han at lade dem 

 betragte hele Hobe af samme Bogstav; og han grunder dette Raad paa den 

 Bemærkning, at naar man vil lære et Barn at kjende smaa Gjenstande, f. Ex. 

 et fint Fröe, viser man det ikke et enkelt Froekorn, men en heel Mængde. 

 Han raader ydermere til at danne disse Hobe af ulige store og ikke fuldkom- 

 ment ligedannede Bogstaver. For at öve Barnet i at skjelne Bogstaverne, 

 stiller han Hobe, som ere sammensatte af forskjellige Bogstaver, ligefor hin- 

 anden. Selvlydene bor læres forst; Medlydene, som Lyd der ikkun for- 

 andre en Selvlyd, men selv ingen lieel Lyd udtrykke. Stavningen vil han 

 skal skee efter foresagte Bogstaver , ikke i Foi'bindelse med Læsning ; fordi 

 man fordrer for meget af Barnet, naar det baade skal bruge Oie og Ore 

 paa engang. Videre sknlle Stavelserne ikke skee ved Ord af Modersmaalet, 

 deels fordi disses Betydning sætter Barnets fyrige Indbildningskraft i Bevæ- 

 gelse og adspreder det, deels fordi adskillige Stavelser i Modersmaalet ud- 

 tales anderledes end de staves, livilket forvirrer Bax'net. Endeligen maa 

 man ikke lade stave lette og vanskelige Stavelser i Flæng. Fra denne L'den- 

 adsstaven gaaer han nu over til Læsningen, hvori atter en passende Frem- 

 skriden fra det lettere til det vanskeligere iagttages, og Oveisen skeer ved 

 Ord , der for Barnet ere meningslöse , hvortil han foreslaacr latinske. Paa 

 denne Maadc fmder han at Boniene lære at læse, baade med en nalmiu- 



(5) 



