Lov er Eet. Men ikke i sit Griindvæscn , kun i sin Iværksættelse , eller 

 som Skabnings Öjcn.iccl kan det af os erkjendes. Hor sporges altsaa : hvori 

 testaaer det Aluieenöjenied der tilkjendegiver sig i den Lele Skabning, hvil- 

 ket er det Ypperste, det höjcstc Ubetingede, jor hvilket, eller for hvis 

 Sk5'ld og ved hvilket, eller ved hvis Alt omfattende Virksomhed, det 

 Hele og det Enkelte er til og bestaaer? hvilket er Skabningens Almeen- 

 princip , forsaavidt vi kunne erkjende det? Dette fælles Princip i den 

 eandelige og sandselige Verden, xiden hvilket ingen Tanke, Sandsning og 

 Organisme kunde være til, uden hvilket intet guddommeligt Værk kunde 

 tænkes eller skues, ved hvilket det uendelige Alt som saadant , og hver 

 dets Deel som saadan er til, bestaaer og virker, er LU'et: ethvert Væ- 

 sens GrundvirksoHihed eller selvindelioldte Tilværelsesprincip til Vedlige- 

 lioldelse og Uddannelse efter en altomfattende Lov. Denne Lov, fra hvil- 

 ken Almeenlivet udgaaer, kunne vi (som anfort) aliene erkjende i de 

 Grundöjemeder i hvilke den er tilkjendegivet, eller i det aandelige, sand- 

 selif'e og legemlige Almeenliv. Det aandelige Liv erkjende vi som saadant, 

 baade i den menneskelige Aands hele Væsen, og i dettes særskildt vir- 

 kende Kræfter: Villien og Fornuften; vi erkjende det som Troens (eller 

 Gudfrygtighedens) Dydens (eller Moralitetens) og Sandhedens Liv. Det 

 sandselige Liv erkjende vi deels som Middel og Evne for det aandelige, 

 O" deels som en höjere besjelende Grundvirksomhed for det legemlige Liv, 

 inen dette som det umiddelbare Princip for Legemverdncns og dens Be- 

 standdeles Tilværelse og Vii'ken. Saaledes erkjendes det guddommelige 

 Formaal med Alskabningen , eller den almindelige Skabningslov , i dets 

 Almeenvii-kninger , at være det Höjeste Væsens almægtige, algode og al- 

 vise Villie eller Bestemmelse, efter hvilken Livet i Alskabningen og dets 

 Uddannelse og Vedligeholdelse som saadant er i det Hele og i det Enkelte 

 det iværksatte Skabningsöjemed. Da Villien og Fornuften er Aandens sam- 

 virkende Kræfter, eller den samme Kraft, virkende med forskjellig Ten- 

 dents eller , da Selvbestemmelsens Virksomhed er af samme Omfang som 

 Erkjendelsens, er det guddommelige Formaal med Alskabningen saaledes 

 som det af os kan erkjendes, umiddelbart og i sit hele Omfang Lov for 

 den menneskelige Villie, eller Sædelighedens Lov, og Indholdet af denne 

 Lov er hin Lovs Indhold i dens Anvendelse paa Villieu. Det staaer til- 

 "batre at erkjende denne Anvendelse , eller Lovens Indhold formedelst denne, 

 föl^eli" at besvare det andet Spörgsmaal: hvorledes hint Formaal er Lov 



