LTI 



dette til dets Egeustalj som Lov, eller til dets albydcnde Virlcsomlied. 

 Deres Bevæggrunde crc: Godheden^ som ubetinget Heiigivciilicd for det 

 Gode, og Lydigheden: som ubetinget Heugivculied for Lovens Herredomme« 



Saaledes er det Resultat vidledet: at Sædelighedsformaalet er det 

 "uddommelige Skabningsformaal, som den menneskelige Villies hojeste Gode 

 O" hojeste Lov, og at Sædeligbedslovcn er Alskabningsloven, eller hint 

 Forniaal, som bydende sin Fyldestgjörelse i begge disse Egenskaber, eller 

 i be<T"e disse Forhold til Villien. Den uddannede moralske Idee er Ideen 

 om Sædelighedsloven som saaledes bydende. Og Moralens Princip, der 

 skal udtrykke denne Idee som Regel, eller være den Grundregel, i hvil- 

 ken Lovens Indhold, 'saavidt mueligt skal tilkjendcgives , kan folgelig 

 sættes saaledes : det guddommelige Formaal med Alskabningen skal ubetin- 

 get fyldestgjöres , som det hojeste Gode og den hojeste Lov. 



Nu fölger Betragtningen af Lovens Opfyldelse, nemlig, forst: hvor- 

 ledes den i og for sig skal opfyldes, som Formaal og Lov tillige, umid- 

 delbart af de hojeste moralske Bevæggrunde, og for det Andet: hvorle- 

 des den skal opfyldes ihcnseende til enhver af hine Egenskaber isærde- 

 leshed, ved at fyldestgjöre de dertil svarende, Godhedens og Retfærdig- 

 hedens Formaal, ved at udöve deres Bevæggrunde. Men baade hin og 

 denne Lovopfyldelse skeer ved at iværksætte og handle overeensstemmende 

 med de reale Formaal, der svare til hine hojeste og ideale Forjnaal. 

 Til det hojeste Sædelighedsformaal svare Bestanddelene af det iværksatte 

 Skabningsojemed, som Almeengoder for de Enkelte, eller forsaavidt de 

 ere til og folgelig kunne vedligeholdes, fremmes og uddannes hos disse. 

 Saaledes ere de reale Almeengoder (oin hvilke der forhen er bleven hand- 

 let) de reale moralske Grundformaal der umiddelbart svare til Sædeligheds- 

 formaalet. Til Godhedens og Retfærdighedens ideale Formaal svare lige- 

 edes de reale Formaal, eller de i Virkeligheden tilværende Forfatninger, 

 i hvilke hine Formaal iværksættes. Disse Forfatninger ere indvortes, eller 

 i Menneskets Sjel, og udvortes, eller i Menneskenes Samfund, for God- 

 heds Formaalet Fred og Lyksalighed, og for Retfærdigheds Formaal et. 

 Frihed o'^ JlerredÖTnme. (Disse sidste ere som udvortes Formaal den al- 

 • mindelige Retslæres Opgave). Men Deductionen af disse Formaal og af 

 de Principer i hvilke deres hojeste Love skulde udtrykkes , tillader det 

 Rum som kan anvendes til nærværende Grundrids, ikke at meddele. 



Det samme er Tilfæljlet wied Afhandlingens anden Ilovcddeel ; der 



