LV 



telse ved Bienen, ja endog udover denne Tidspunkt selv. Disse Kilder Iiar 

 /. C. Prichard i sin ylnalysis oj the Egyptian Mythology, London 1819, 

 i et eget Afsnit, nemlig: critical examination of the Remains oj e<ryn~ 

 iian Chronology , udgivet paa Engelsk og fremstillet tabellarisk, med Aa- 

 rene udtrykte i europæiske Tal , og Summerne af de enkelte Kongehuses 

 Regjeringstid beregnede; ja ikke blot oversat og opstillet, men tillige sam- 

 menlignet, bedömt og anvelidt disse Kilder. Ikke desmindie Lave no"le 

 Regningsfeil hindret ham fra, at bemærke vigtige Sammentræf med den 

 græske og jodiske Historie, nogle Modsigelser i Kilderne ere blevne staa- 

 cnde, og nogle Vanskeligheder uoplöste. Saaledes er der endnu Huller i 

 Tidsregningen og Usikkerhed i Aarstallene; disse Mangler er det Forf. her 

 har sögt at aflijclpe, samt tillige at give et efter sin Anskuelse indrettet 

 Overblik af den hele ægyptiske Tidsregning. Efter en kort Udsigt over 

 Kilderne eller Aarsagcrne til Fejlene gaaer han over til sin Revision af 

 dem, som er den egentlige Afhandling, der er inddeelt efter Kongehusene 

 eller Tidsrummene i den ægyptiske Historie. Det forste eller Halvguder- 

 nes Tidsrum jevnfores med det fornoachiske; det andet, hvor Prichard an- 

 tages for at have været fuldkommen heldig, med Tidsrummet imellem Noah 

 og Abraham. Det tredie Tidsrum, som er mangelfuldt hos Prichard, ud- 

 fyldes her nöiagtig af Forf. efter de gamle Kilder. Det svarer til det jo- 

 diske Tidsrum imellem Abraham og Moses; her indtræffer altsaa Israeliter- 

 nes Indvandring samt Kekropses, Mose's og Danaus's Udvandring; ved disse 

 Beröringcr med den jodiske og græske Historie troer Forf. at bringe Vished 

 i Beregningen, og at berigtige nogle af de allervigtigste Punkter i den 

 gamle Tidsregning, Den mosaiske Udvandring ansættes til Aar 1619 for den 

 almindelige Tidsregnings Begyndelse. For at bringe den jodiske Oldhistorie 

 til Overeensstemmelse med den ægyptiske, antages i disse tre Tidsrum 

 trende forskjellige Slags Aar, i det ældste Maaneder, i det andet Tomaane- 

 der , i det tredie Hahaar ; saa at f. E. naar Moses siges at være 80 Aar 

 gammel ved Udvandringen, antages Meningen at være omtrent 40 af vore 

 Aar, men naar han derefter levede 40 Aar, antages disse at være sædvan- 

 lige Aar, da den nye Tidsregning blev indfort med Lovgivningen og Reli- 

 gionsstiftelsen paa Sinai, saa at hans hele Alder ansættes til 80 Aar. Des- 

 uden rettes nogle feilagtige Tal i Angivelsen af Oldfædrenes Alder fornem- 

 melig efter de halvfjersindstyve Fortolkere, saa og efter Gisning. Det 

 ijerde Tidsrum gaaer fra Scsostris til den ætiojjiske Erobiiijg, og indeholder 



