LXVIÏI 



IMcJ denne ForLedring af Ringningen ville adskillige Forbedringer 

 Ycd Klokkerne lade sig anbringe; maaskec endog deres Skikkelse lade sig 

 saaledcs forandre, at man erholdt samme Klang af en langt mindre Me- 

 talmasse. 



Forf. har formodet , at den her fremsatte simple Tanke maatte ofte 

 Tc-cre faldet Andre ind, han har imidlertid ikke, hverken ved Eftersögen 

 eller Eftcrspörgsel kündet bringe i Erfaring, at man virkelig har havt den. 



Philosophish Classe. 



II. ur. Dr. Thcol. Mynster, Ridder og Dannebrogsmand, har fore- 

 lagt Selskabet en Afhandling om Drlvierne , som dog ikke havde den Be- 

 stemmelse at fremsætte en fuldstændig Lære om denne Gjenstand, men kun 

 at levere Bidrag dertil. 



Den af et Væsens Natur fremgaaende Tilskyndelse til Virksomhed 

 kaldes Drlvt. Efter denne Definition antog Forfatteren, at der ikke kan 

 tales om erhvervede og afledede Drivter, efterdi enhver Drivt er naturli- 

 geu tilstede. Han meente ogsaa^ at der ikke med Grund kan gjores For- 

 skjel mellem Drivter og Instincter, thi naar de sidste antages som blinde, de 

 ferste som bevidste, da er Forskjellen i det Væsens BeskafTeixhed eller Til- 

 stand, som har Drivten, ikke i Drivten selv, og den samme Drivt kan yttre 

 sig bevidst eller ubevidst. Naar der tales om fiendskc, odelæggende Driv- 

 ter, da er det ikke Drivten selv ^ der oprindeligen er ond, thi det Onde 

 er ikke primitivt , men det er det i sig selv Gode , der forve2ides til at 

 blive ondt. Naa man endeligen antager en Drivt tii Bevægelse og en Drivt 

 til Hvile, da er upaatvi vieligen enhver Drivt bestemt til at fremkalde Virk- 

 somhed, og altsaa Bevægelse, og der kan ikke være nogen Drivt, som gaaer 

 ud i:)aa at udslukke Livet. Men det, som uden Tvivl ligger til Grund 

 for denne Destinetion, er den aldeles rigtige Bemærkning, at Drivten deels 

 gaaer ud paa Udvidelse, deels paa Nydelse, og i denne dobbelte Retning 

 yttrer enhver Drivt sig, som er nedlagt i de levende Væsenei'. 



