LXIX 



Enlivci' Drivt forudsætter sin Gjenstancl, thi der er en saadan Ovcr- 

 ceiisstcinmelse i Naturen, at Drivteii i et Væsen svarer til Det, som Væ- 

 senet kan og efter sin Bestemmelse skal finde. En Gienstand kan kun blire 

 et Gode for et Væs^i, naar det har en Drivt, som gaaer ud derpaa; altsaa 

 er det ikke Nydelsen som frembringer Drivten, men Nydelsen kunde ikke 

 finde Sted, dersom der ikke var en Drivt tilstede, som söger Tilfredsstil- 

 lelse. Menneskets Drivter gaae ud paa mangebaande Giensfande, som der- 

 ved blive Goder for Lam, og efter disse Goders foi'skjellige Dignitet kunne 

 Menneskets Drivter inddeles. , 



De sandselige Dritter kunne IienfÖrcs til KiÖnsdrivten og Selvop- 

 lioldelsesdrivten , af hvilke, som Kant bemærker, den forste er tilstede for 

 at vedligeholde Arten, den sidste for at vedligeholde Individuet; ved hiin 

 udvider Naturen sig, ved demie söger den at bestaae. Den Drivt til le- 

 gemlig Bevægelse, som vi ofte blive vacr, er det physiske Livs almindelige 

 Yttring, som endnu ikke har faaet nogen bestemt Retning, men hvori Li- 

 vet vil nyde sig selv. 



Ogsaa i Menneskets aandelige Væsen iagttage vi en saadan Drivt til 

 Virksomhed i Almindelighed, hvori Kræfterne blot ville yttre sig, og blive 

 sig selv bevidste, uden videre Hensigt. Men denne Virksomhed faaer sine 

 Retninger ved bestemte aandelige Drittle}- , hvilke gaae ad paa saadanne 

 höiere Goder ^ som Mennesket kan have for sig selv alene. Hertil horer 

 Kundskabsdrivten , som ikke er forskjellig fra den saakaldte Sandhedsdrivt, 

 men vel fra Beskuclsesdrivten, thi det er ingenlunde blot for at udvide vor 

 Kundskab, at vi dvæle ved den samme Gieustand. Fremstillelsesdrivten yt- 

 trer sig ikke blot med Hensyn paa Andre, men der er en indre Tilskyndelse 

 i o« til at fremstille Tankerne og Billederne i vor Siel, om vi end ikke 

 begiere at meddele dem til Andre. Denne Drivt kan udarte som Herske- 

 syge, der kun vil taale de egne Ideer udförte j og naar den er uden Ori- 

 ginalitet, da yttrcr den sig som Efttr.ignelse, hvortil vi ncppe kunne an- 

 tage en egen Drivt. Frihedsdrivten er den aandelige Selvopholdelsesdrivt, 

 og forsvarer den aandelige Individualitet ; den er i sig selv en ædelDrivtj men 



