169 



Skallerne, der ere ttJiimeligt convexe, ere ei fuldkom- 

 ment trekantede, og have ei heller Randene af eensartet Be- 

 skaffenhed*). Deere forenede ved den korteste Rand. Den ene 

 af de frie Rande er mere krum end den anden, saa at en Li- 

 nie, der fra den forreste Vinkel drages lodret ned til den kor- 

 teste Rand, ei deler Skallen i tvende lige Dele. Den meest 

 convexe eller fremstaaende Deel af Skallen (umbo) ligger ei i 

 denne Linie^ men paa Siden af Samme noget nærmere henimod 

 den krumme Rand. Randen selv er noget flad j i hvert Hjörne 

 forlænger den sig og danner en liden halvmaaneformig Plan. 



Efter de Forsög, som allerede Koelreuter og siden Rath- 

 Jce , Pfeiffer og jeg have anstillet, ere disse Skaller i Henseende 

 til deres Bestanddele af samme Beskaffenhed som Skallerne hos 

 Muslingerne i Almindelighed. Den kulsure Kalk , hvoraf de 

 bestaae, lader sig let fremstille saavel ved at oplöse dem i Sal- 

 peter- og Æddike-Syre^ som og ved at brænde dem. Udsæt- 

 tes de for Blæseroret, blive de meget hvide, men beholde selv 

 i den stærkeste Ildsgrad fuldkomment deres Forin, hvilket be- 

 viser, at den kulsure Kalk i Mængde er tilstede i dem. Endog 

 hos de nysudklækkede Dyr, hvis Skaller cre hvide cg gjennem- 

 siglige, findes en betydelig Mængde Kalkj som viser sig ved at 

 brænde dem. 



Skallerne ere, som ovenfor blev anfört, forenede ved den 

 korteste Rand. Denne er ei fuldkomment lige, men lidet ind- 

 böiet [cojicai^) henimod Midten, hvoraf fölger, at, riaar Skal- 

 lerne ere fuldkomment aabnede, Randene kun beröre hinanden 

 ved Hjörnerne og lade et lidet frit Rum aabent i Midten. De 

 kunne derfor ei være forenede ved en Charnière eller Hæn^- 

 *) See niedfölsende Kobbertavle. 



