171 



Hver af disse Hager eller Kroge er noget böiet og ender 

 med en meget fiin Spids. Dens Basis, som er tykkere, er fæ- 

 stet til den halvmaaneformige PJan, der danner den frie Vin- 

 kel af Skallen, rimeligviis ved et Slags CJiarniere eller Hæn<r^ 



o 



sel, som tillader, at Hagen, i det Oieblik hvor Dyret lukker 

 Skallerne, med en særdeles Hurtighed böies indad mod Skallen. 

 Naar Dyret aabner sine Skaller, da loftes Hagerne i Veiret, saa 

 at deres Basis staaer lodret paa Skallen. Dyret lofter og böier 

 Hagerne mere eller mindre hurtigt. Disse Bevægelser sk^e ved 

 Hjælp af tydelige Fibrer, der komme fra Dyret og befæste sig 

 deels paa Siderne deels paa den indvendige eller concave Rand 

 af Samme. Paa den ydre, convexe, Rand findes flere coniske 

 Tænder^ ni eller elleve i Tallet, der lodret udgaae fra Samme, 

 og hvoraf de tre til fire mellemste ere de slörste, de övrige 

 mindre. Disse Tænder ere gjennemsigtige. Hagerne derimod 

 ere af en bruun Farve og uigjennemsigtige. 



Længden af disse Kroge udgjör henved en tredie Deel af 

 Skallens Længde, llathhe siger, at de ere halv saa store, hvil- 

 ket \Qg ei har fundet. 



I de tomme Skaller, som man finder, kan man ei opdage 

 nogen Krog eller Hage, hvilket sandsynligviis kommer deraf, at 

 naar Dyret er dödt og opraadnet, de Traade og Baand, som 

 fæstede Hagerne til Skallerne, ogsaa ere opiöste og bortskyl- 

 lede. 



Vi ville nu betragte de Traade eller Trævler, hvormed 



Carus 1. c. §. 157 S. 671. vielleiclit die verlängerte Kieme oder 

 ein längerer Fiihlfaden des 3Iantehandes, 



