352 



II. Det pcta anfùrte 31aade Sneglen libragfe jei^n-hlaasure 



Kali gaacr lidt efter lidt over i Blodet , dog uden at 

 frembringe nogen tilsyneladende Forandring i Samme. 



Endog en saare ringe Quantitet af dette Salt lader sig 



let opdage i denne Vædsle. 



odie Forsag. Naar ved en paa omtalte Maade til disse 

 Forsög forberedet Snegl efter 12 Timer den Deel af Huset sön- 

 derbrydes, hvor Hjertet ligger, og Hjerteposen aabnes, træ- 

 der Hjertekammeret under dets Udvidelse frem, og ved at 

 gjore en Aabning i det, uddrypper Blodet*). Man vil nu fin- 

 de, at denne Vædske har fuldkomment den samme Farve og 

 Consistens som i naturlig Tilstand. Sætter man fil en saa- 

 dan Draabe Blod en fortyndet Oplosning af Clilor-Jern, vi- 

 ser sig strax en smuk blaa Farve, der er et Tegn jiaa, at det 

 anforte Salt indeholdes i Blodet. 



Tager man Blodet af en Snegl, der ikke har erholdt No- 

 get af det anforte. Salt og tilsætter en Jernoplosning, da opstaaer 

 ved Jernsaltets Decomposition et brunt Bundfald. 



^nmccjkn. Sneglens Blod er i naturlig Tilstand af en alkalinsk Be- 

 skaifenlied. Dryppet paa Lakniospapir, hvis Farve ved en meget svag 

 Syre er forandret til rod, fremkalder det igjen den blaa Farve. Denne 

 Egenskab sj-nes ei synderligt at forögcs, om endog Blodet liar optaget eu 

 betydelig Mængde af det jernholdige blaasure Kali, bos hvilket dog Alkaliet 

 er forLerskende. 



*) Paa denne Maade kan man være sikker paa at erholde reent Blod, 

 og bebover ei at frygte for at faae nogen anden Vædske blandet 

 deri, som Trevhanus bar meeut. S. Biologie T. IV. S. bÇik. Annr 



