LXXXV: 
Characteer og Vilkaar, at derés Verd er fladfæftet ved lang Er- 
faring, og at de, ved at være overantvordede fra Slægt til Slægt, 
ere faa aldeles indilettede 1 Folkelivet, at de ikke kunne blive 
nogen Borger i Staten ubekjendter Efter at have forudtkikket 
diffe Bemærkninger, fom en Indledning, vifer han, at det laae i 
den nordifke Folkefriheds Væfen at Retsnormer dannedes deels 
ved Privates, deels ved valgte Dommeres frie Virkfomhed. 
Hermed nægtes dog ikke, at jo ved færdeles Leiligheder, hvor 
Utilfrækkeligheden af de gamle Retsfædvaner viifte fig, forme- 
lige Love gaves; men faalænge ingen fkriftlig ‚Optegnelfe fkilte 
dem fra hine Vedtægter, fammenfmæltede de ‘enten med dilles 
Mafle, eller gik i Forglemmelfe, alt efter fom de paflede med 
Folkets Tænkemaade og Sæder, eller ftode i Strid dermed. 
ce I den Deel af Underlogelfen, fom allerede er forelagt 
Selfkabet,. vifés alt dette nærmere, for vort Folks heroifke 
Tidsalder og under Hedenfkabets Indflydelfe. Kilderne til 
Kundfkaben om denne Tidsalder flyde, fom bekjendt ikke ri- 
gelige. Saxo er den fornemfte, men maa bruges med Critik. 
Man vilde fikkert feile meget om man uindfkrænket antog de 
beflemte Angivelfer, i Folge hvilke, han tillægger en beftemt 
hedenfk Drot denne eller hiin Lov; men naar han tillægger en 
hedenfk Drot den, maa han unægtelig have anfeet den ældre 
end Chriftendommen; og heri, kunne vi fölge ham, ifær naar 
den anförte Lov flemmer med Folkets daværende Standpunkt, 
og træfles i andre nordifke Folks Lovfamlinger , eller i de 
ældfte Islandfke Sagaer. AtSaxo derimod ved flere Leiligheder 
har forvandlet en gammel Vedtægt til et formeligt Lovbud 
godtgjöres ved flere Exempler. Mærkværdige ere ogfaa nogle 
gamle Documenter forfattede förend Vedtægterne opfattes 
fkriftligt, og fom vife at adfkillige Danfke Reisbeftemmelfer, 
fom vore Lovhiftorikere have Aillagt fenere Konger, fkyldes 
Oldtidens Selvlovgivning. Ogfaa fremmede Skribentere fra 
Oldtiden, naar de have havt god Leilighed til at kjende de 
Danikes Retsfkikke, f. Ex. Adam af Bremen, fortjene at raad~ 
föres; heller ikke maa det Lys forfmaaes, fom kan erholdes 
af de gamle Love, fom tillægges Nordboer, der have nedfat 
fig i fremmede Lande, eller, af Annalifternes Beretninger om 
deres færdeles Vedtægter, f E. i Anledning af Normannerne. 
