216 
Denne Tanke har jeg havt den .ure i Aaret 1804 at 
forelegge Selfkabet i en Belkrivelfe med Tegning over et 
Echappement med ligesterk Impulsion til aflronomifke Pendel- 
uhre, og jeg anfeér dette for et fikkert Middel til at overvinde 
den her omtalte Vanfkelighed; thi er den fidfte Krafi, fom ved- 
ligeholder Pendlens Sving, stedse ligestor, fölger deraf, at Svin- 
gene ogsaa bestandigen maae blive ligestore og ligestore 
Buesving fuldendes i ligelange Tider; faaledes maatte Pro- 
blemet være oplöft. 
Dog fees letteligen at dette Echappement kun vil kunne 
blive anvendt fjelden, da det er forbundet med megen Van- 
ikelighed i Udförelfen og udfordrer en fjelden Duelighed, hvil- 
ket vil afflerekke mange fra at gjöre Brug deraf. 
Jeg angiver derfor her i dets Sted et andet Middel, fom 
er meget fimpelt, nemlig dette, at foröge efterhaanden Væg- 
zen, som holder Uhret i Gang. Antager man, at Pendlen efter 
nogle Maaneders Gang har tabt en halv eller heel Grad i dens 
| Syingningsbue, da var dette et Beviis paa at Modftanden i 
Hjulverket var bleven flörre, enten ved Oliens Fortykkelfe 
eller af andre Aarfager. Denne forögede Modftand vilde da 
ikke bedre kunne overvindes end ved igjen forholdsmeeffigen at 
forôge Ve eller den drivende Kraft, og faaledes vilde map 
paa den Maade beftandigen kunne erholde sane og fölge- 
ligen ifochrone Syingnings - Buer. 
