LXL 
stand, saaledes, at han först har anfört, hvad han anseer for det Bedste og 
Tilforladeligste- herom hos de gamle Forfattere, derpaa herårt hvad han 
veed om adskillige Forsög i den nyere Tid.paa at stige op til den Kory- 
ciske Grotte, og endelig beskrevet denne saaledes, som han saae den ved 
hans förste Ophold i Grækenland (det var den 13 Januar 1811) efter en 
temmelig vanskelig Bjergvandring, fra Delphi (Kastri) af, derop. 
I, Hvad selve Grækernes Forestillinger om denne Grotte og deres 
Yttringer om dens Benævnelse og Beskaflenhed angaaer, da slutte de sig, som 
sædvanligt, til Mythen og ældgamle Localsegn. Mythen siger: at Nymphen 
Korycia (Kwpuxia), Datter af Flodguden Plistos, (IINsisros) 2. Personificatio- 
nen af den muntre lille Flod, som udspringer paa selve Parnasset, slynger 
sig nordlig og östlig om Delphiterrassens Fod, fortsætter sit Löb sydlig, over 
den crissæiske Slette, og udgyder sig i den crissæiske Havbugt — blev ved - 
Apollon Moder til Zykoros, en Heros, som anlagte, paa en af Parnassets 
höieste Terrasser, en ældgammel Stad Lykoria (Avxdpere,) som siden forlo- 
des af en af hans Descendenter, De/phos, efter hvem det, siden saa berömte 
Delphi, anlagt paa en lavere og beqvemmere Terrasse af Bjerget, benavne- 
des. Efter Lykoros’ Moder altsaa, Fludguden Plistos’ Datter, Nymphen Cory- 
cia, tik den mærkelige Fieldgrotte sit Navn, 
Da denne tidlig var indviet til Corycia og hendes Félge, som slet- 
hen kaldtes ”Xoryciske Nympher,” thi alle store Nympher have andre af 
samme Art i deres Félge, efter Groekernes religiöse Forestillinger, og da 
Folketroen antog disse at höre, stundom til Æpollons, sædvanligst til Bae- 
chus’s og Pans Ledsagerinder, saa forstaaer det sigaf sig selv, at baade disse 
mythiske Personer og den mærkelige Localitet, de tyde hen paa, ofte om- 
tales hos Digterne. Men da deslige Steder, saa skjönne de end i. mythisk 
og poetisk Henseende kunne være, ikke lede til nogen klarere Indsigt i Sa- 
gens. reelle Beskaffenhed, hvorom det her er at gjåre, saa har Forfatteren 
ikkun anfört et Par af Digternes Yttringer om denne Sag (Æschylos Eu- 
meniderne v. 22.; Euripides Bacchæ v. 556 fgg.;-Jon, v, 492 o. s. v.) 
Vigtigere ere de Oplysninger, der findes hos de geographiske Forfat- 
tere, især hos Strabo og Pausanias. 
: Strabo siger om den koryciske Grotte fölgende (i den 9de Bog af 
hans geographiske Værk, pag. 417 af Casaubonus’ Udgave.) 
”Hele Parnasset er ct helligt Bjerg, som indbefatter mange Grotter 
og andre Steder, som ere indviede til Dyrkelse og holdes i Ære, Den navn- 
