LXLV 
Etatsraad /Verlauff, Ridder og Dannebrogsmand, forelagde Selska- 
bet nogle Bidrag til den nordiske Ravliandels Historie, 
Det har veret næsten almindelig antaget, at det var den preussiske 
Kyst, hvorfra de Gamle, alt i den fjerneste Oldtid, hentede deres Rav. 
Men, da mange Vanskeligheder paa hiin Tid maae have været forbundne 
med en Fart fra Middelhavet, gjennem det atlantiske Hav og Nordsöen til 
Östersöen, og da intet Sted hos Oldtidens Forfattere afgiver sikkert Vid- 
'nesbyrd om en saadan Fart, har Forf. troet det værd en nærmere Under- 
sögelse, om ikke Vestkysten af Jylland, Hertugdömmene og Tydskland lige 
til Schelde, med tilhörende Oer, snarere kunde have været det Land, hvor- 
fra phéniciske og massiliske Handlende forskaffede sig hint, i den gamle 
Verden saa meget brugte og skattede Naturprodukt. Flere Grunde synes 
at tale derfor. Saa langt man kan gaae tilbage i Tiden, frembyder hiin 
Kyststrekning, der desuden vides fordum at have havt stérre Omfang end 
i den nyere Tid, Rav i en saadan Overflédighed og af en saadan Godhed, 
at det endnu kan siges at udgjöre en ikke ubetydelig Handelsgjenstand. I 
den senere Tid er man desuden bleven opmarksom paa adskillige, af Grav- 
höie og Törvemoser, iser 1 Danmark og Skaane opgravede Perler, Amuleter 
m, in. af dette Material, Vel omtales Rav, Ravfangst og Prydelser af Rav 
ikke udtrykkeligen i noget af den nordiske Litteraturs ældste Mindesmærker, 
hverken i de reent digteriske eller i Saadanne, ‘som have en noget historisk 
Farve; men paa Grund af de anférte Kjendsgjerninger lader det sig dog 
ikke omtvivle, at vore Forfedre, alt dybt inde i Hedenold, maa have 
kiendt og benyttet det, for hine Egne eiendommelige Naturprodukt. Sand- 
synligen forekommer det derfor i vore ældste Kilder under Benævnelsen 
Gler (glesum, Glas) og Rafr, Rav, (beslægtet med lat. rapere, tydsk raf- 
fen, dansk rappe). Ogsaa kunde det formodes, i visse Myther og Digt- 
ningen enten at ligge skiult under billedlige Udtryk eller være forvexlet 
med Naturgienstænder, der i en eller anden Henseende kunde have nøgen 
Lighed med det, f, Ex. Ædelstene (gimsteinar), og Guld, af hvilket sidste, 
det i gamle islandske Skrifter omtalte /yse Guld (lysigull) maaskee kan 
have betydet Rav. Denne Forklaring anvendes paa et Sted i det eddiske 
Digt Ægisdrekka og paa Mythen om Freyas 'Taarer. Derimod kan det, 
saavel i islandske som i danske Sagn forekommende Fabellaud Glesisvöll 
(skinnende Mark) ikke forstaaes om nogen Ravkyst. Mets constante Belig- 
genhed var altid i den nordostlige Deel af den de gamle bekjendte Verden, 
