LXLIX 
kaldte almindelige eller philosophiske Grammatik Forsömmelsen af en sin- 
dig, alt Uvedkommende udsondrende Begrændsning af de grammatikalske 
Forestillingers seregne Mark, og en deraf opstaaende Higen deels efter at 
finde Parallelismer imellem. de grammatikalske Forestillinger og Former og 
Forestillingsrekker af en ganske anden Art, deels efter at söge i Sprogenes 
Bygning Udtryk af det, som i den slet ikke findes, Noget, hvorved man 
just troer at sikkre Sprogstudiets Vigtighed og Betydning. Sprogets Opgave 
fastsattes af Forfatteren at vere, "nest Benævnelsen af Forestillingerne, i 
Sætningen at fremstille den Forbindelse af enkelte Forestillinger, der hos den 
Talende med Bevidsthed ere sammenfattede til Totalforestillingen om en vis 
Tilverelse eller Llandling, saaledes, som de ere sammenfattede, og i det 
Forhold for Indbildningskraftens Anskuelse, hvori de sees.” Heraf fölger da 
at “den almindelige indledende Sprogbetragtning har at undersöge, hvad der 
i det, der under Udtalelsen af en Sætning, staaer for Anskuelsen, foruden 
de enkelte Forestillinger, hvis Combination giver Indholdet, og for hvilke 
Sproget först og lettest fik Navne og Ord, endvidere fordrer eller dog kan 
foranledige Betegnelse for at vise Forbindelsens Art, de enkelte Forestillin- 
gers Optagelsesmaade deri, og Totalforestillingens Forhold for selve An- 
skuelsen.” 
Til Grund for det grammatikalske Kjön ligger en dobbelt af Phanta- 
sien ud over den naturlige Virkeligheds Grændser foretagen Classification 
af Gjenstandene efter deres Analogie med eller Modsætning til det talende 
Menneskes Væsen, deels som levende og livlöse, deels som analoge med le- 
vende mandlige eller qvindelige Væsener. Disse to Classificationer kunne 
saavel fremtræde hver for sig som forbundne til Frembringelsen af en Tre- 
hed, sköndt ved förste Oiekast den egentlige Kjönsinddeling synes at for- 
udsætte den anden; men Sprogdannelsens Vei er ikke den logiske Reflexions, 
Den de enkelte Ord ifolge disse Classificationer ledsagende Biforestil- 
ling kan aldeles ikke tænkes at have havt Indflydelse paa den oprindelige 
Orddannelse selv, heller ikke i Sætningens Dannelse er der nogen Opfor- 
dring til at udhæve den. Iden pronominalske Betegnelse synes derimod 
baade at være en Opfordring til åt antyde den blot i Almindelighed paa- 
pegede Gjenstands Classe og en Leilighed til ved en fælleds Lydmodifica- 
tion at skabe et Tegn for Classen, Fra Pronominerne synes derfor for 
störste Delen det grammatikalske Kjön at vere gaaet ud eller endog alt 
det, der sædvanlig betragtes som Yttring af Kjönsforestillingen. Men der 
(137) 
