CH 
tague Masse af Maanen ee. ligesom paa den anden Side til Onsket om 
en ny og mere fuldstændig Reduction af Zacailles Observationer, der be- 
stemtere end hidtil er skeet, kunde oplyse med hvilken Grad af Sikkerhed 
Maane-Parallaxen kan bestemmes af disse Observationer, For at dette Ar- 
beide ganske skulde opfylde Hensigten, blev det med Hensyn til Nödven- 
digheden af ved denne Leilighed at maatte forudsætte Jordens Figur be- 
kjendt, uundgaacligt tillige at undersöge, hvorvidt de samme Observationer 
kunde tjene til en Bestemmelse af Jordeus Axeforhold, og tillige syntes det 
passende, at Beregningen overhovedet förtes under en saadan Form, at Re- 
sultatet erholdtes i sin fuldstændige Forbindelse med alle Elementer, hvis 
numeriske Bestemmelse for Tiden kunde vere Tvivl underkastet. 1 dette 
Ojemecd udvikledes först den fuldstændige mathematiske Relation mellem den 
sögte og de cuten ved Theorien eller ved Observationer givne Störrelser, 
saaledes at saavel Jordens Axeforhold, som ogsaa den endnu ikke med til- 
strekkelig Nötagtighed bestemte Langde-Forskjel imellem Observatorierne 7 
Paris og paa det gode Haabs Forbjerg betragtedes som ubekjendte. Idet 
dernæst enhver af Zacailles Observationer combineredes med alle de til- 
svarende fra de Europæiske Observatorier, erholdtes 59 Betingelses Lignin- 
ger, og Betragtningen af disses numeriske Cvefficienter satte det nu uden 
for al Tvivl, at Jordens Axeforhold ikke fordeelagtigen kunde bestemmes 
paa deune Maade. Efterat dette forelébige Spörgsmaal var saaledes besya- 
ret, behandledes alle Ligningerne efter de mindste Qvadraters Methode, 
uden dog endnu at indsætte nogen numerisk Værdie for de Störrelser, der 
hidtil betragtedes som ubestemte, og Resultatet erholdtes saaledes under 
Form af eu Relation imellem den sandsynligste Værdie af Parallaxens Con- 
stante, af Længdeforskjellen imellem Paris og det gode Haabs Forbjerg, og- 
af Jordens Axeforhold. Ved endelig heri for de tvende sidste Stårrelser at 
substituere de Værdier, som for Tiden maae ansces for de rigtigste, fandtes 
den sögte Constante 2,5 större, end den man efter Laplaces Methode vilde 
erholde, og da tillige den sandsynlige Usikkerhed af dette Resultat ikke 
overstiger 0,9, saa maa det altsaa ifölge denne Undersögelse ansces for 
godtgjort, at Laplaces Bestemmelse af Maanens Masse, i Overeensstemmelse 
med den af Sarg allerede fremsatte Paastand, trænger til en Berigtigelse, 
hvis egentlige Störrelse imidlertid vil findes ndiagtigst ved en grundig Un- 
dersågelse af de Perturbationer, som Maanen frembringer i Jordens Bevægelse, 
