158 
denne. Seer man disse Græscampos i den begyndende Vaar 
have de et smilende venligt Udseende, den matte blaaegrénne 
Teint er endnu ei udtrykt, ja de kappes selv med vore skjön- 
neste Foraarsenge i Farvens Reenhed og Livlighed. Men snart 
forsvinder denne Glands, den characteristiske havblaae Farve 
indfinder sig, og 1 denne Dragt have disse Campos et saa ejen- 
dommeligt Udseende, at jeg intet veed, hvormed jeg kan sam- 
menligne dem. For Botanikeren have de nu den hüieste Inte- 
resse, thi en Spadseretour i disse havblaae Enge lönner ham med 
det rigeste Udbytte af en pragtfuld Blomsterfylde. For mig er 
Mindet om de herlige Skatte jeg har samlet i disse Campos saa 
uadskilleligt knyttet til samme, at deres matte blaagraae Gres- 
teppe fortryller mig mere end vore frodige Enges skjönne Grönsveer. 
Mod Slutningen af den törre Aarstid, i Maanederne Juli, Au- 
gust og September iföre disse Campos sig atter en nye Skikkelse. 
Gresset er nu skudt i Straae, Blomsten er henvisnet og Toppen 
eller Axet svangret med den modne Sed; Planten har antaget 
en guul Farve og den hele Mark berer det sörgelige Efteraars- 
preg. Efter de forskjellige Gresarter, der ere herskende, anta- 
ger Marken nu et forskjelligt Udseende. I de udstrakte Cam- 
pos di Araaguara, samt i de viide Stater, der udbrede sig 
Norden for samme lige til Floden $. Marcus, er den herskende 
Art en Græsart, der har en paafaldende Lighed med vor Havre. 
Den förste Gang jeg traadte ind i en slig Campo, troede 
jeg mig forsat til Europa, i Midten af en uoverseelig Havre- 
mark; og de hist og her adspredte forkréblede Campostreer, 
der i Vext ei ere ulige vore Frugttreer, frembringe fuldkom- 
ment et Landskab, der synes at skylde Culturen sin Oprin- 
