159 
delse. Et endnu ejendommeligere Preg bere de Campos, hvor 
en vis Art Stipa er herskende; denne Græsart qvæler efter- 
haanden al anden Vegetation, og da den i sin visne Tilstand an- 
tager en næsten sölvhvid Farve, forekomme disse Egne i en vis 
Belysning som bedækkede med Snee og efterligne et Vinterland- 
skab i vore nordiske Climater. 
Mod Slutningen af den törre Aarstid stikkes disse Campos 
i Brand, og efter et Par Ugers Forléb er Jorden bedækket med 
et spædt Tæppe af det friskeste Grønt, Vaaren fremkaldes 
efter Behag, og man nyder i denne Aarstid ofte det frappante 
Skuespil paa den ene Side af Veien at have den sörgeligste Vin- 
ter eller Ffteraarsscene for sig, medens paa den anden Side Land- 
skabet udfolder sig i den meest smilende Dragt af den frem- 
spirende Vaar. 
_ Efter disse Bemerkninger over Græsteppet gaaer jeg over 
til at tale et Par Ord om den uudtömmelige Mangfoldighed af 
perennerende Urter og Halvbuske, der forskjönne samme. Fore- 
löbig vil jeg bemærke, at eenaarige Urter mangle her aldeles, 
og det er ei vanskeligt at gjöre sig Rede for dette Phænomen. 
I den törre Aarstid, der gaaer forud for Afbrendingen af disse 
Campos, er Jordskorpen forvandlet til en fast, steenhaard Masse. 
De nedfaldne Fröe, der ikke forefinde de nödvendige Betingel- 
ser til at spire, blive liggende uforandrede og udsatte for alle 
skadelige og fjendtlige Indflydelser, der tilintetgjöre de fleste. 
Endelig paaféleer Branden; alt hvad der befinder sig paa Jord- 
skorpen svies af og de Frökorn, der undgaae Luernes umiddel- 
bare Indvirkning, miste dog for stérstedelen deres Spirekraft ved 
Beröring med den fast glödende Jordskorpe. At disse aarligen 
