169 
der snart skal aflése den. Den fugtige, slibrige Leerbund, gjen- 
nem hvilken vi hidtil med Möie havde arbeidet os frem, hörte 
pludselig op, og aflöstes af en tor Sandbund. ‘Til samme Tid 
forandrede Skoven sit Udseende. Istedetfor den frodige, mörke 
Urskov traadte den Art Skov, jeg ovenfor har beskrevet under 
Navn af Catanduva. To til tre Miil fortsatte vi vor Reise 1 
denne Skov, der tilsidst blev endnu mere trettende for vore Dyr, 
ved den stedse lösere Sandbund. Endelig aabnede sig Landska- 
bet, og vi traadte ind i en ægte Campo, der nu ledsagede os i 
en Strekning af 200 geographiske Miile og först forlod os ved 
Foden af den höie Ceniralkjede, Serra do Espinhacço. 
Paa disse, nu beskrevne, geographiske Forholde grunder 
jeg Inddelingen af Camposstrekningerne i de tvende Hovedafde- 
linger: de sporadiske og de sammenhengende Campos. Til den 
forste Afdeling regner jeg alle de oaseformige Pletter, jeg har 
omtalt som forekommende i Strekningen fra Byen Pindamin- 
hangaba til Campos de Araraquara. Den anden Afdeling 
dannes af det sammenhengende Teppe af Camposvegetation jeg 
har forefundet indtagende den hele nordlige Deel af Provindsen 
S. Paul, den sydlige at Goyaz og den vestlige af Minas. 
Jeg betragter först de sporadiske Campos. Eu vigtig 
Omstændighed, er denat disse Campos Strekninger n&sten udeluk- 
kende ere indskrænkede til de nærmeste Omgivelser af Byerne, og 
ide faa Tilfælde, hvor de optrede uafhengige af disse, er det ikkun 
i meget beboede Egne og saadanne, der have veret Sedet for den 
ældste brasilianske Cultur. Denne Sammentreffen af Campo og 
gammel Cultur er for constant til at man kan tvivle om den 
Vid. Selsk. phys. og math. Skr. VI. Deel, ve 
