SOOOCOOOL SOLO eee 
¢ 
DE Opgave, at indrette en Luftrykmaaler, der ikke forandrer 
sin Angivelse, naar Varmen forandres, men alene retter sig efter 
Lufttrykket, lader sig, under den Betingelse at dens Form og 
Bestanddele afvige næsten intet fra de almindeliges, nærmest op- 
löse paa folgende Maade. En Qviksölvsöille — eller i Alminde- 
lighed en Vedske, som ved Luftvarmen ikke giver Dampe med 
merkelig Spending, — vil, naar den i en Lufttrykmaaler beres 
ved Luftens Tryk, som bekjendt faae en Höide, der svarer 
til Lufttrykket paa dens Grundflade. Men naar en Forandring 
i dens Varmetilstand forandrer dens Vegtfylde, da vil derved 
Hoiden, den indtager i Röret, saaledes forandres, at denne efter 
en bekjendt Lov bliver omvendt som Vegtfylden. Forandringen 
ved Varmen virker fölgeligen altid forholdsmessigt paa Höiden, 
regnet fra det Niveau, hvortil Süilen forneden stötter sig, men 
bevirker derimod ikke nogen Forskjel i Trykket paa hver Fla- 
de-Enhed deraf. Da dette Niveau ikke kan stige eller synke 
saalænge Luftens Tryk derpaa bliver uforandret det samme 
som Söilens, saa bliver dennes nederste Ende i Hvile, skjöndt 
Varmen, ved at virke paa dens övrige Dele, foröger eller for- 
mindsker Hôiden. Men dersom Korets Udstrækninger ogsaa for- 
