_200 
et vist Minimum, hvis nærmere Bestemmelse jeg forbigaaer, da 
den ikke vilde yde nogen practisk Fordeel, men blot godtgjöre, 
at der ikke bör anvendes Rör, som ere meget snevrere t den 
ene Ende end i den anden, hvilket let indsees. 
Foruden den herovenfor fremsatte mathematiske Bestem- 
melse af Beholderens Störrelse, kan man ogsaa paa en experi- 
mental Vei komme til samme Maal, hvorved Theorien faaer 
den Fuldstændighed, Naturleren krever. Ved en Varmeforögelse 
fra 0° til 100° C skal nemlig Qviksélvets Höide i den lange 
Green, ifölge dets formindskede Vegtfylde stige 60541 Linie 
over Niveauet f, hvis Afstand fra Niveauet e antages for Middel- 
lufttryk 336 Linier. Kan denne opstegne Masse ikke synke til- 
bage, saa vil dens Höide h over f, efter Afkjöling til Varmegra- 
1 + (m — 2n) a 
1 + 100 (m —2n)' 
ved bestemte Masse forholder sig, som let indsees, til den hele 
Masse, Lufttrykmaaleren skal indeholde, som 100 (m — 2 n) : 4, 
og udtrykke vi Vegterne deraf ved p og P, saa have vi 
den 9, blive i Linier h — 60541. Den her- 
I — Ei rues . 
La Tale a Er 
De smane Störrelser, som i dette Udtryk, ligesom foram, ere for- 
ssömte, kunne ikke have nogen mærkelig Indflydelse. Men den, 
om Q viksülvtoppens Afrunding vil have, fordrer enten Bereg- 
ning eller den Forsigtighed, at der i det lodret stillede Ror 
forst fyldes Qviksélv, indtil Toppen deraf tangeres af Planen f 
og dernest heldes saameget ovenpaa, at Höiden h er nölagtig 
naaet, hvorefter dettes Vegt bestemmes. 
