213 
Hulens Munding; som en Fölge heraf har Söen, der oprindeli 
gen indtog Bekkenets Bund, i intet Tilfelde kunnet naae op til 
samme. Mundingen vender mod N. Den er lav bueformig, 
60 Fod bred og 26 Fod hoi. Intet taler for, at der i dens Ret- 
ning eller Plads er foregaaet betydelige Forandringer fra den 
oprindelige Tilstand; ikkun nogle store Stykker af Kalkstenen, 
der ere faldne ned ved Indgangen, antyde, at Taget forhen har 
raget nogle Fod lengere ud. 
Kalkstenen, hvori Hulen er dannet, er en fiinkornet—kry- 
stallinisk Overgangskalk af mörkegraae Farve, der ofte bliver ly- 
sere ved Indblanding af Kisel- eller Gipsdele. Denne Kalksteen 
afvexler med Lag af Leer— og Kiselskifer, der indeholde Gips- 
krystaller. Disse Lag ere almindeligen af mindre Megtighed 
end Kalkstenens, ofte overmaade smalle og ei sjeldent afbrudte; 
undertiden finder man istedetfor dem blotte Smaastykker af Ki- 
selskiferen i nesten horizontale Linier indblandede i Kalkstenen. 
Den indeholder hist og her smaae Aarer af Qvarz i forskjellige 
Retninger, men intet Spor til Svovlkiis eller noget andet Me- 
tal, ligesaalidet noget Spor af organiske Levninger. 
Hulens Hovedretning er fra N. til S. Dens storste 
Længde er 1440 Fod. Med ubetydelig Stigen og Falden fölger 
den en horizontal Retning og ender bagtil i en vertikal Klöft, 
der synes at lukke sig foroven. Den danner en sammenhæn- 
gende Gang af i Gjennemsnit 30 til 40 Fods Höide og 50 til 60 
Fods Bredde. Fra Sted til andet tilstoppe store Masser af Sta- 
lagmit Gangen i en större eller mindre Deel af dens Bredde 
og danne saaledes en Rekke af paahinanden fölgende Afdelinger 
eller Kamre, der staae i Forbindelse med hinanden’ ved bre- 
dere eller smallere Gange. 
