214 
Væggene, især den høire, fra hvilken Lagene have et svagt 
Fald indad mod Hulen er størstedelen beklædte med Stalactit- 
masser, ofte af meget betydelig Tykkelse, hvilke paa flere Ste- 
der antage de meest phantastiske Former. Mindre Stalactiter 
hænge ned i Mængde fra Loftet, som oftest i Rader, folgende 
Linierne af de afbrudte Lag. 
Gulvet er sjeldent i nogen betydelig Strækning ganske jævnt, 
men tilbyder en Mængde stårre og mindre bækkenformige For- 
dybninger, tildeels med opstaaende Kande. Det er heelt igjen- 
nem (paa faa Undtagelser nær, som siden skulle omtales) dannet 
af en Stalagmitskorpe "af een til flere Tommers "Tykkelse. For- 
uden de omtalte bækkenformige Fordybninger er Overfladen af 
denne Skorpe overalt betegnet med en Mængde tæt til hinanden 
trængte smaae kopformige Fordybninger, der frembringe en kru- 
set Overflade, ei ulig en af en svag Vind fiint bölget Vandflade. 
Paa flere Steder ere disse smaae Fordybninger fyldte med den 
Art Jucrustationer, der ere bekjendte under Navnet Confetti de 
Tivoli; men i sin hele Udstrækning er Gulvet tyndt beströet med 
et brunligt Stöv, der ved nærmere Betragtning viser sig at be- 
staae af hele og brudte Knokler samt Tænder af smaae Pattedyr, 
meget smaae Brudstykker af Kalksteen, en fiin Leerjord, samt 
ofte en sort animalsk Muld. Dette Stöv ei blot overtrækker 
Gulvet, men, især i de forreste Værelser, hvor det tillige er 
knokleholdigere, udfylder det alle, endog de mindste Fordybnin- 
| ger i Stalagmitmasserne, der ere optaarnede paa Gulvet. Disse 
sidste have ikkun paa faa Steder bevaret deres oprindelig» rene 
hvide Farve, men ere som oftest overtrukne med en smudsig 
guul meget fiin Skorpe af det omtalte Ståv. 
