223 
- 
Er man gaaet denne Sal tilEnde, hörer Stalagmitskorpen 
op, og man stiger nu paa en lås Gipsmeel, der er bedækket med 
en skjör Skorpe af Gipsstalagmit jevnt opad gjennem en Sal 
(7de b), den störste i hele Hulen, der strækker sig fra N. til S. 
Den har 534 Fod i Længde og 184 Fod i Bredde. Massen af 
Gipsmeel, der bedækker dens Gulv, hæver sig bestandig höiere 
og hüiere jo lengere man trenger ind, og taarner sig tilsidst 
lige op mod Loftet; paa samme ligge adspredte i stérste Uorden 
en Mengde megtige Brudstykker af Kalkstenen og det hele be- 
rer Preget af den hôüieste Forstyrrelse. Har man naaet Bunden 
af dette Verelse, der tillige danner Bunden af hele Hulen, seer 
man til venstre en lodret Klöft reise sig i Veiret, der löber i 
Retningen fra N. V. til S. O. og som efter sin Beliggenhed 
og Retning kan formodes at vere Fortsættelsen af den Klöft, der 
er omtalt 1 Beskrivelsen af Feeslottet. Den lukker sig for oven 
i en Reyne, der sandsynligviis fortsætter sig til Overfladen, som 
her ei er fjern, og da den udmunder netop i Bunden af Hulen," 
giver den tillige en naturlig Forklaring af dennes Oprindelse og 
videre Uddannelse. 
Det er at formode, at igjennem denne Ridse Vandet oven- 
fra forst er trengt ind i Kalkstenen, og ved siden at fölge Lage- 
nes Paaleiringsflader samt Kalkstenens övrige tilfældige Ridser, 
og ved at oplöse paa sin Vei de Partikler af denne Steen, det 
er kommet i Beröring med, i Löbet af Aartusinder har udvasket 
den nesten horizontale Gang, som nu danner Hulen. Om dennes 
Wid, Selsk. phys. og math. Skr. FI. Deel. ER 
