230 
troer at — uagtet den hypothetiske Identification af denne Be- 
givenhed med den mosaiske Syndflod, Navnet kunde give, og 
har givet Anledning til — man uden Skade kan beholde den af 
Buckland for samme foreslaaede Benevnelse af Diluvion, tager 
jeg ei i Betænkning for Fremtiden, at betjene mig -af samme, og, 
uden at indlade mig i videre Beviser for dette Factum selv, som 
jeg anseer for tilstrekkeligen begrundet, gaaer jeg over til ner- 
mere at betragte enkelte Omstendigheder, der deels kunne tjene 
til at kaste et Lys over denne store Begivenhed i Almindelighed, 
deels opklare flere Phenomener, der iagttoges i denne Hule i 
Serdeleshed. | 
Det förste Punkt, der staaer til at undersöge, er Veien ad 
hvilken Deluvionens Vande ere trængte indi Hulen. Da dens 
Bund, som alt i Beskrivelsen er bemærket, ender for oven i en 
vertikal Klöft, kunde man formode, at Vandet gjennem denne 
var trengt ind; men dertil vise sig ingen Spor. Derimod sette 
flere Omstendigheder det udenfor al Tvivl, at Indbringelsen har 
fundet Sted gjennem den vide mod N. vendede Aabning, der 
danner Hulens nerverende Indgang. 
Tet ved Mundingen af den store Hule findes nogle faa 
Skridt héiere oppe en lille Fordybning i Klippen af en Snees 
Fods Dybde og 3—4 Fods Gjennemsnit. Dens Aabning vender 
som den store Hules mod N. Ogsaa i denne er Gulvet belagt 
med et Lag Jord af flere Tommers Mæsgtighed, der viser sig al- 
deles overeensstemmende med det, der bedækker Gulvet i den 
store Hule, og er ligesom dette overtrukket med en tynd Skorpe 
af Stalagmit. Da denne lille Hule er lukket bagtil, maa den 
nödvendigviis have modtaget sit Nedlag af Jord gjennem den 
