231 
nödvendigviis have modtaget sit Nedlag af Jord gjennem den for- 
til vendende Aabning, og da den store Hules Munding har samme 
Retning, bliver det ogsaa sandsynligt for denne. 
Men i det Indre af denne sidste iagttager man flere Phe- 
nomener, som kun kunne modtage en tilfredsstillende Forklaring 
ved denne Antagelse. Jeg har i Beskrivelsen af Hulen alt be- 
merket, at man paa flere Steder i samme finder Ansamlinger 
af Meelgips paa Gulvet. Hovednedlagene af denne Substantz 
ere, som man paa Grundridset vil see, i Bunden af 4de Værelse, 
af 6te og af 7de b. Det förste af disse tre Verelser danner, som 
alt i Beskrivelsen er bemerket, Bunden af den förste Afdeling 
af Hulen, der kun ved en smal Gang til Höire staaer i Forbin- 
delse med den paafölgende Afdeling. De 2 sidstnævnte Verel- 
ser, 6te b og 7de 6, danne Bunden af enhver af de 2 Arme, hvori 
denne sidste og störste Afdeling af Hulen forgrener sig. Oprin- 
delsen til Meelgipsen vil blive klar ved at see tilbage til Beskri- 
velsen af Kalkstenen, hvori Hulen befinder sig. Det er der be- 
merket, at dens Lag afvexle med Lag af Leerskifer, der inde- 
holde Aarer af Gipskrystaller. Efterhaanden som Kalken oplö- 
ses, falder den forvittrede Leer og Gips ned paa Gulvet. Ved 
Indströmningen af Vandet, er hiin, af samme specifike Vegt som 
den indskyllede Jord, bleven blandet med denne, medens Gips- 
meelet som en meget let Substanz har svômmet ovenpaa og er 
dreven ind mod de inderste Bunde af Hulen. 
Ligesom dette Phenomen tydelig udviser Retningen af den 
indstyrtende Ström, frembyder et andet, som jeg nu nermere 
vil omtale, ei blot en Bekreftelse paa samme, men tillige et 
Beviis paa den overordentlige Heftighed hvormed Diluvionens 
Vid, Selsk phys. og math. Skr. PI. Deel Gg 
